П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/16102/23	

Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

04 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), ( далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просив:
- визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця – лютий 2014 року;
-зобов`язати здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць – січень 2008 року та з врахуванням раніше проведеної виплати;
-визнати протиправними дії щодо нездійснення нового розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби;
-зобов`язати здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що під час проходження військової служби у спірний період йому не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, попри те, що це передбачено Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».
Позивач, покликаючись на положення пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення №1078, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок  №1078), зазначає, що місяцем підвищення доходу, при розрахунку індексації грошового забезпечення, у спірний період, повинен бути січень 2008 року, оскільки на законодавчому рівні, посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008, та  до 01.03.2018 підвищення не відбувалося, а тому визначення базовим місяцем лютого 2014 року є протиправним.
Посилаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2022 у справі № 400/1118/21, позивач також наголошує на тому, що повноваження державних органів, в даному випадку Військової частини, щодо визначення місяця обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, не є дискреційними.
Заявляючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби,  позивач зазначає, що одноразова грошова допомога протиправно виплачена за 23 роки.
Позивач звертає увагу на те, що відповідно до витягу з наказу про звільнення його вислуга років станом на 04.04.2019 становить: календарна військова - 25 років 01 місяців 06 днів; пільгова військова - 02 роки 00 місяців 10 днів.
ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку із особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, закріпленими в Конституції України та законах України, в тому числі, на виплату грошового забезпечення у законодавчо визначеному розмірі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця – лютий 2014 року.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць – січень 2008 року, та з врахуванням раніше проведеної виплати.
Визнано протиправними дії щодо нездійснення нового розрахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за спірний у законодавчо встановленому розмірі. 
Суд встановив, що позивачу за спірний період  індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена із встановленням базового місяця – лютий 2014 року.
За таких обставин , суд визнав такі дії відповідача протиправними.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, суд дійшов висновку, що у спірний період відповідач повинен проводити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Далі, суд, аналізуючи питання дотримання відповідачем законодавства щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, встановив, що відповідно до витягу з наказу про звільнення,  вислуга років ОСОБА_1 , станом на 04.04.2019, становить: календарна військова - 25 років 01 місяців 06 днів; пільгова військова - 02 років 00 місяців 10 днів.
Натомість, як установив суд, відповідач виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 23 повних календарних років служби.
Суд дійшов висновку, що ВЧ НОМЕР_2 , здійснюючи  виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у такому розмірі, не довів, що таке рішення є правомірним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

В апеляційній скарзі, ВЧ НОМЕР_2 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що базовим місяцем для виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є січень 2008 року, у зв`язку із затвердженням Кабінетом Міністрів України нових схем посадових окладів військовослужбовців з 01.01.2018, відповідно до постанови від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294).
За твердженням скаржника у 2014 році  у позивача змінився розмір надбавки за вислугу років, що призвело до підвищення в загальному розміру грошового забезпечення, а тому 2014 рік є базовим для обчислення індексації.
Також скаржник, посилаючись на позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15.10.2020 у справі № 240/11882/19, зазначає, що питання про те, який базовий місяць має бути використаний при нарахуванні індексації є виключно повноваженням відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації з урахуванням бажаного місяця відсутні.
Окрім цього, в обґрунтування правомірності нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 23 календарні роки служби, скаржник посилається на положення Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ДПС України, затвердженої наказом МВС від 25.06.2018 № №558.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, які ідентичні доводам, викладеним у позовній заяві та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції, зазначає про безпідставність апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить в задоволенні скарги відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа буде розглядатися в порядку письмового провадження, оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 у період 11.09.1995 по 04.04.2019 проходив військову службу у Збройних силах України, у тому числі за контрактом у НОМЕР_1 прикордонному загоні (ВЧ НОМЕР_2 ) ДПС України.
Згідно витягу з Наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону (ВЧ НОМЕР_2 ) ДПС України від 04.04.2019  №146 (по особовому складу) старший прапорщик ОСОБА_1 , старший технік-начальник групи з ремонту техніки відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу, звільнений з військової служби за підпунктом «а» пункту 2. Частини  5 статті  26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Вислуга років на 04 квітня 2019 року становить:
-календарна військова - 25 років 01 місяць 06 днів
-пільгова військова - 02 роки 00 місяців 10 днів
-всього військова -  27 років 01 місяць 16 днів.
Під час проходження служби у ВЧ НОМЕР_2 ,  у спірний період, відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення, а одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена за 23 календарних роки служби.
У травні 2023 року позивач звернувся до начальника НОМЕР_1 прикордонного загону із заявою щодо перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяцем підвищення доходу, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін - січень 2008 року та перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 років військової служби.
Листом від 25.05.2023 №111/Д-151-150 відповідач, за результатами розгляду звернення, фактично відмовив в задоволенні заяви.
Вважаючи протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_2 , в якій скаржник заперечує право позивача на виплату індексації грошового забезпечення, у спірний період, із застосуванням місяцем підвищення доходу- січня 2008 року, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
26 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі №400/1118/21, в якій висловив правову позицію щодо правильності визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.
У цій справі Верховний Суд змінив постанову суду апеляційної інстанції та зобов`язав нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 27.07.2017 по 28.02.2018 включно із прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 відсотків для обчислення індексації грошового забезпечення у січні 2008 року (базовий місяць).
Висновками для прийняття такого рішення слугувало наступне.

З аналізу положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі – Закон №2011-XII) та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі - Закон №1282-ХІІ) убачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці.
Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Відповідно до положень пунктів 2, 5 Порядку №1078 для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. При цьому, нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
Згідно з пунктом 10-2 Порядку №1078 для працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, яких переведено на іншу роботу (місце проходження служби) на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (умов проходження служби) у разі продовження такими особами роботи (проходження служби), для новоприйнятих працівників, військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, а також для тих, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати (грошового забезпечення), передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (посадового окладу), за посадою, яку займає працівник, військовослужбовець, поліцейський, особа рядового і начальницького складу.
Як відзначив Верховний Суд, аналіз наведених норм законодавства України, дає підстави дійти висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Досліджуючи обставини, в якому місяці відбулося підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, суд касаційної інстанції звернувся до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №1294), якою було затверджено підвищені схеми посадових окладів військовослужбовців.
Згідно пункту 13 указаної Постанови, вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.
З січня 2008 року по 28 лютого 2018 року посадовий оклад військовослужбовців, в тому числі позивача, не змінювався.
Наведена постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 (далі-Постанова №704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: до 01 березня 2018 року.
З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, відповідно до положень Порядку №1078, січень 2008 року місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 27.07.2017 по 28.02.2018.
Колегія суддів вважає, що наведене судове рішення ухвалено судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, адже подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
За таких підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі №420/16102/23 обґрунтовано врахував висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26.01.2022 у справі №400/1118/21.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_2 , в якій скаржник заперечує право позивача на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби, колегія суддів зазначає таке. 

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Аналогічні норми містять положення частини 2 статі 15 Закону №2011-XII, яка визначає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої  статті 36 Закону України «Про розвідку»,  а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 №558 затверджена «Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23.07.2018 за №854/32306 (далі - Інструкція № 558).
Відповідно до пункту 1 розділу І Інструкції №558 ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
Пункт 1 глави 9 розділу V Інструкції №558, у редакції на час звільнення, визначає, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу жінкою-військовослужбовцем, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).
Відповідно до пункту 4 глави 9 розділу V Інструкції №558 (у редакції на час звільнення) військовослужбовцям у разі повторного їх звільнення зі служби грошова допомога, передбачена пунктами 1, 2 цієї глави, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої одноразової грошової допомоги.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 наказом від 04.04.2019 № 146-ОС звільнений з військової служби на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та його календарна вислуга, згідно наявного в матеріалах справи витягу з наказу про становить 25 року 01 місяців 06 днів.
Отже, позивач як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через закінчення строку контракту за наявності вислуги років, що перевищує 10 років, має право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону №2011-XII. 
Таке право не заперечується відповідачем, втім спірним залишається  період за який належить виплатити таку допомогу. 
Позивач вважає, що одноразова грошова допомога при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення  має бути виплачена  за 25 років.
Відповідач, керуючись положеннями пункту 4 глави 9 розділу V Інструкції №558 та на підставі Наказу від 04.04.2019 № 146-ОС про звільнення ОСОБА_1 , виплатив останньому таку допомогу за 23 роки.

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_2 від 24.05.2023 №223, позивачу при звільненні була нарахована та виплачена одноразову грошова допомогу при звільненні у розмірі 125 010,75 грн. за 23 роки та зарахована 04.04.2019 року на картковий рахунок.
Варто уваги, що наказ ВЧ НОМЕР_2 від 04.04.2019 №146, який являвся підставою для виплати належної йому одноразової грошової допомоги позивач не оскаржив, на момент розгляду даного спору, він є чинним.
Наведені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що ОСОБА_1 обрав неналежний спосіб захисту порушених, на його думку, прав, адже рішення, на підставі якого відбулося таке порушення прав є чинним та не скасовано.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на тому, що під час обрання належного способу захисту порушеного права суду необхідно зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За таких фактичних обставин справи та  правового регулювання, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в цій частині, не підлягають задоволенню, а тому рішення суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії щодо нездійснення нового розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату такої допомоги за 25 повних календарних років служби, з урахуванням раніше виплаченої суми,  слід скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
Таким чином, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_2 частково знайшли своє підтвердження, під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави для її часткового задоволення.

У відповідності до вимог пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині  є неправильне застосування норм матеріального права, а саме неправильне тлумачення закону, яким керувався суд.
За результатами апеляційного перегляду, розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводився.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дії щодо нездійснення нового розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату такої допомоги, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за 25 повних календарних років служби – скасувати.
Ухвалити, у скасованій частині, нове рішення про відмову у задоволенні наведених позовних вимог.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2023 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                                       І. О. Турецька

суддя                                                                                           Ю. М. Градовський

суддя                                                                                           Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 22.02.2024.