Справа № 456/3769/22                         Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р. Т. 
Провадження № 22-ц/811/2962/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        27 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача кошти у сумі 117948,86 грн, як частину коштів (235897,71 грн), сплачених ним у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/2529800 від 10.12.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ним в інтересах подружжя.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 09 грудня 2019 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області розірвано шлюб між  ОСОБА_3  та ОСОБА_2   01 березня 2021 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області у справі за позовом  ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом компенсації 1/2 частки зі спільного майна, було прийнято рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_3  грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки «MAZDA 3», об`єм двигуна 1496 см.куб, 2015 року випуску, червоного кольору, номер двигуна  НОМЕР_1 , номер кузова  НОМЕР_2  в сумі 199 290 (сто дев`яносто дев`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень. Постановою Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року залишено без змінрішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2021 року.
Спірний автомобіль марки «MAZDA 3», номер кузова НОМЕР_2 , придбаний за кредитні кошти, які позичались в банку, та перебував в заставі згідно кредитного договору № 1/2529800 від 10.12.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 . Станом на 04.03.2020 за спірний автомобіль був борг перед Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» в сумі 235 897, 71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень, 71 копійка.
У відповідності до вищезазначеного кредитного договору, позивач вніс на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк» особисті кошти в сумі 235897, 71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 71 копійка, що підтверджується квитанцією № 30240846-1 від 04 березня 2020 року.
Таким чином сплативши своїми особистими коштами борг подружжя перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 235 897, 71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 71 копійка, за автомобіль марки «MAZDA 3», номер кузова НОМЕР_2 , що визнаний рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1479/20 спільним майном подружжя, у позивача виникло право вимагати у відповідача, як солідарного боржника кошти в сумі 117 948 грн 86 коп (235 897,71 грн / 2 = 117 948 грн. 86 коп.) Позивач 20.09.2022 відправив на ім`я відповідача вимогу сплатити на рахунок позивача борг в сумі 117 948 , 86 грн. Однак, дану вимогу відповідач проігнорувала, борг не сплатила. Відповідно, позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Зважаючи на те, що колишнє подружжя мало як майно, так і грошові зобов`язання, позивач вважає, що борг є спільним, а тому просив стягнути з відповідачки частину боргу подружжя.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2023 року позов – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 117948 (сто сімнадцять тисяч дев?ятсот сорок вісім) грн 86 коп та судові витрати в сумі 1179 (одна тисяча сто сімдесят дев?ять) грн 50 коп.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд при винесенні оскаржуваного рішення не повно з`ясував обставини справи. Так, суд не оглядав оригіналу квитанції по оплаті кредиту, не перевірив джерело походження коштів у позивача, не встановив його дохід за період з грудня 2019 року по березень 2020 року (за три місяці), щоб встановити чи заборгованість по кредиту оплачена за власні кошти чи за спільні кошти сім`ї. Дану обставину легко було встановити в судовому засіданні, оскільки позивач являється приватним підприємцем та подає відомості до органів податкової служби щодо свого доходу, однак суд дану обставину проігнорував.
Просить рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з”ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.
Судом встановлено, що сторони з 14.02.2011 по 09.12.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2019 шлюб між сторонами розірвано. 
Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2021 на користь ОСОБА_3 стягнено грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки «MAZDA 3», об`єм двигуна 1496 см.куб, 2015 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 в сумі 199 290 (сто дев`яносто дев`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень. 
Між ОСОБА_2 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір №1/2529800 від 10.12.2015 на купівлю транспортного засобу «Мазда 3» для особистих потреб у сумі 422470,00 грн. У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, в заставу було передано транспортний засіб/майнові права на транспортний засіб марки Мазда моделі 3, державний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2015.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.
Таким чином, правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц.
З рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.12.2019 у справі № 456/1158/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вбачається, що сім`я фактично розпалася, а шлюб існує тільки формально, так як сторони тривалий час разом не проживають, не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства.
З квитанції №30240846-1 від 04.03.2020, тобто після розірвання шлюбу вбачається, що ОСОБА_2 вніс на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк» кошти в сумі 235897,71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім грн.. 71 коп) грн, з призначенням платежу – Дострокове погашення договору №1/2529800 від 10.12.2015.
Доказів оплати ОСОБА_3 заборгованості по кредиту за спільні кошти відповідачем не надано.
Суд вірно зазначив, що кредитний договір 1/2529800 породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя як солідарних боржників. Виконання цивільного обов`язку одним подружжя породжує у нього право на регресну вимогу до іншого подружжя в розмірі 1/2 частки від суми зобов`язання.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 08.03.2024
Головуючий                                                
Судді