Номер провадження: 33/813/173/24
Номер справи місцевого суду: 521/18688/23 
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В. 
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 18.10.2023 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у складі судді Маркарової С.В.
встановив:
Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 18.10.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 гривень), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір на користь держави.
Не погодившись з наведеною постановою, ОСОБА_1 оскаржив її до апеляційного суду. В апеляційній скарзі просить скасувати постанову та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, посилається на те, що діяв в стані крайньої необхідності, що виключає притягнення його до відповідальності. В день зупинки працівниками поліції його матері стало погано, вона викликала швидку допомогу, але вона не приїхала, тому він вимушений був сісти за кермо у стані сп`яніння щоб доїхати до її дому та надати допомогу. Відповідно до постанови ВС від 21.12.2018 у справі №686/5225/17 у разі вчинення особою діяння в стані крайньої необхідності, такі дії не розглядаються як адміністративне правопорушення.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його адвокат доводи апеляційної скарги підтримали.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що підстави скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи з наступного.
Встановлено судом, що 13.07.2023 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки NISSAN номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Балківській, 211 в м.Одесі знаходився у стані алкогольного сп`яніння.
Викладене підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення № 506630, чеком DRAGER ( результат 0,54 %0), актом огляду на стан сп`яніння (результат 0,54 %), відеозаписом порушення, не заперечується ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху, затверджених ПКМУ 10.10.2001 року № 1306 водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції є адміністративним правопорушення, передбаченим ч.1 статті 130 КУпАП.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення.
Відсутність в діях складу правопорушення обґрунтована ОСОБА_1 тим, що він діяв у стані крайньої необхідності, вимушений був керувати автомобілем у стані сп`яніння, оскільки їхав до матері, яка перебуває у похилому віці, поскаржилася на стан здоров`я та необхідність отримання допомоги.
Відповідно до статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Відхиляючи доводи ОСОБА_1 про можливість звільнення від відповідальності, суд першої інстанції виходив з того, що перебування саме у такому стані не доведено та шкода від керування транспортним засобом у стані сп`яніння є більш значною аніж ймовірна безпека, якій збирався запобігти останній.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Судова практика Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами зазначає про те, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини, але стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій» (постанова від 21.12.2018 у справі №686/5225/17).
ОСОБА_1 надані докази на підтвердження того, що 13.07.2023 в електронному журналі викликів КНП «ООЦЕМД і МК ООР» зафіксований виклик карети швидкої допомоги за адресою: м.Одеса, вул.Декабристів, 22б на ім`я ОСОБА_2 через високий тиск, головокружіння, у віці 84 роки, а також те, що карета швидкої допомоги не прибула за викликом.
Проте доказів на підтвердження того, що небезпека не могла бути усунена в іншій спосіб, аніж поїздка у стані сп`яніння не надано, таким доказом не може бути довідка про відмову в виклику таксі «Таксі Бонд», оскільки в місті така служба замовлення таксі не є єдиною, про звернення в інші служби доказів не надано. 
Таким чином, відсутні докази про те, що небезпека не могла бути усунена в іншій спосіб, аніж пересування в автомобілі у стані сп`яніння.
Крім того, загроза шкоди від керування транспортним засобом у стані сп`яніння є більшою, аніж об`єктивно остаточно доведена шкода здоров`ю ОСОБА_2 , пов`язана з неприбуттям до місця її проживання ОСОБА_1 . 
Керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. 
Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Пояснення свідка ОСОБА_3 зазначених обставин не спростовують, тому не можуть бути підставою скасування постанови суду.
Враховуючи те, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова суду залишається без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                        Є.С. Сєвєрова