П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/22842/23	

	    Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.	

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
                   у складі: головуючої судді – Лук`янчук О.В.,
                                                     суддів:    Бітова А.І., 
                                                                     Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Одесі адміністративну справу за  апеляційною скаргою Приватного підприємства "Геліос-Ван" на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року по справі  за позовом Приватного підприємства "Геліос-Ван" до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації,-
 
ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2023  року Приватне підприємство  «Геліос-Ван» звернулось до суду з  позовом до Одеської митниці та просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA 500500/2023/000425/2 від 08.06.2023;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA 500500/2023/000857 від 08.06.2023.
Також, в позовній заяві ПП «Геліос-Ван» заявило про намір стягнення судових витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року адміністративний позов Приватного підприємства "Геліос-Ван"  задоволено. 
14.11.2023р. ПП «Геліос-Ван»  звернулось до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з Одеської митниці на їх користь понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 12000,00 грн. та витрати пов`язані із залученням перекладача у розмірі 5060,00 грн.
Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року заяву Приватного підприємства "Геліос-Ван"  задоволено частково.
Стягнуто з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Геліос-Ван"   витрати на правничу допомогу у розмірі                2000,00 грн. В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням Приватне підприємство  "Геліос-Ван"  подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення від 15.11.2023р. та ухвалити нове рішення, яким  задовольнити  заяву в повному обсязі та стягнути понесені судові витрати у загальному розмірі 17060, 00 грн.
В своїй скарзі апелянт зазначає про необґрунтованість зменшення розміру  стягнутих на  їх   користь судових витрат на професійну  правничу допомогу. Апелянт зазначає, що надав суду усі належні докази понесених витрат. Також, апелянт не погоджується з висновком суду про відмову в стягненні витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оскільки наявність в матеріалах справи  перекладів документів  з англійської та китайської мов дозволяє встановити та підтвердити фактичне здійснення таких перекладів та їх нотаріальне  посвідчення. 
Одеська митниця надала до суду відзив на апеляційну скаргу в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
На підставі частин 4-7 цієї статті КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За правилами частини 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.
Дослідивши вищезазначену заяву, колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Верховного Суду по справі № 520/7431/19.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В свою чергу, відповідач, як особа, що заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом у постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 813/1966/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.
Колегія суддів констатує, що відповідач у відзиві на позовну заяву надав заперечення на заяву про зменшення розміру судових витрат на адвоката, тобто скористався своїм правом на подачу клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та зазначив про неспівмірність таких витрат.
Згідно правового висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 14.03.2023 у справі № 640/12206/19 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Отже, надаючи оцінку доводам заявника щодо стягнення витрат на правову допомогу з урахуванням клопотання відповідача, щодо їх ні, колегія суддів зазначає наступне.
Так, в даному випадку, на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, було надано  договір №24 про надання правової допомоги від 21.10.2021 року укладений між ПП «Геліос-Ван» та Адвокатським об`єднанням «Едвайзерс та  Додаткова угода №32 від  14.11.2022 року до нього.
Згідно Додаткової угоди №32 від 22.08.2023 року сторони погодили, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу по представництву інтересів замовника у судах першої, та апеляційної інстанції у справі про визнання протиправним та скасування, в тому числі, рішення про коригування митної вартості №UA500500/2023/000425/2 від 08.06.2023 року та картки відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, засобів комерційного призначення №UA500500/2023/000857 від 08.06.2023 року. Сторони домовилися про встановлення спеціальної вартості послуг виконавця за даною Додатковою угодою, зокрема за представництво інтересів замовника: у суді першої інстанції – 12 000 грн.
На підтвердження обґрунтованості понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12000,00 грн. позивач надав до суду наступні документи: договір про надання правової допомоги №24 від 21.10.2021 року, додаткову угоду №32 від 22.08.2023 року, банківську виписку про оплату на суму 12000,00 грн., рахунок на оплату від 22.08.2023 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер адвоката.
Також позивачем надано опис наданих ним послуг, а саме:
- проведення консультації з Замовником, погодження правової позиції – 22.08.2023;
- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду позовної заяви – 30.08.2023;
- виконання робіт із пошуку перекладача для перекладу документів на виконання ухвали суду від 05.09.2023 – 06.09.2023;
- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду заяви про усунення недоліків – 13.09.2023;
- ознайомлення з відзивом Одеської митниці на позовну заяву – 03.10.2023;
- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду відповіді на відзив – 05.10.2023;
- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду заяви про стягнення судових витрат – 05.10.2023;
- підготовка та подача до Одеського окружного адміністративного суду клопотання про доручення доказів – 05.10.2023.
Дослідивши надані до суду першої інстанції докази колегія суддів  погоджується, що визначений представником позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи. 
Зазначення в акті таких робіт як проведення консультації,  підготовка та подача   позовної заяви, виконання робіт із пошуку перекладача, підготовка та  подача  заяви про усунення недоліків,  заяви про стягнення судових витрат  клопотання про доручення доказів  є фактично діями з підготовки та подання  позовної заяви. 
При цьому, судом встановлено. що справа  розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та виклику до них учасників справи та  на момент відкриття провадження по справі, судом першої інстанції було встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі та не потребували надання учасниками справи додаткових обґрунтувань, пояснень та доказів по справі, а тому такі дії як надання відповіді на відзив не є обов`язковими. Крім того, така відповідь фактично дублюю позицію позивача викладену в позовній заяві.
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції,  що дана адміністративна справа є справою незначної складності, текст позовної заяви є шаблонним, а її складення не вимагає глибокого аналізу судової практики і нормативно-правових актів.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що  розмір заявлених судових витрат є завищеним  та неспівмірним із складністю справи.
Крім того колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення витрат понесених на перекладача з огляду на наступне.
За змістом приписів ч.1  ст.132 КАС України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 3 частини третьої  статті 132 КАС України  визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Відповідно до ч.5  ст.137 КАС України  розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Згідно з ч.7  ст.139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом приписів ч.9  ст.139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому ч.1  ст.139 КАС України  визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на залучення перекладача підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд встановлює розмір витрат на залучення перекладача на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Витрати на залучення перекладача мають бути документально підтверджені та доведені договором, рахунками, платіжним документом про оплату таких послуг тощо.
Разом з тим з наданих до суду  доказів на підтвердження понесених витрат на переклад документів, а саме з рахунку №348 від 11.09.2023 року, акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №348/09 від 11.09.2023 року, платіжної інструкції №528 від 12.09.2023 року не можливо встановити, що здійснений позивачем переклад стосується саме цієї  справи №420/22842/23 та вартість такого перекладу є саме сума у розмірі 5060,00 грн. (а.с.159-161)
При цьому слід зазначити, що відповідно до ст. 254 Митного Кодексу України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщується через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідні для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Однак, всупереч зазначеної норми позивачем не було здійснено переклад документів, які  було  витребувано судом, а також не було надано до Одеської митниці під час здійснення митного оформлення товарів.
За таких обставин, з огляду на не доведеність позивачем фактичного розміру понесених витрат на залучення перекладача та здійснення ним перекладу судова колегія вважає, що суд першої інстанції  дійшов правильного  висновку щодо відмови у задоволенні заяви позивача про компенсацію судових витрат в цій частині.
Таким чином, суд вважає, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за результатами розгляду даної справи в суді першої інстанції є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, а витрати на переклад документів   не підтверджується належними доказами та наявністю необхідності у здійсненні такого перекладу.
Отже, дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, колегія суддів дійшла висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку обґрунтовано зменшено судом першої інстанції  до 2000,00 грн.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись  ст. ст. 134, 139, 252, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  Приватного підприємства "Геліос-Ван" – залишити без задоволення.
Додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                                                                              Повний текст судового рішення виготовлений 13 лютого 2024 року.

Головуюча суддя:                                                                                   О.В. Лук`янчук  

Суддя:                                                                                                      А.І. Бітов  

Суддя:                                                                                                      І.Г. Ступакова