ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/15135/23 пров. № А/857/20977/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року (судді Гулика А.Г., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі №380/15135/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.07.2023 звернувся до суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, Військової частини НОМЕР_1 в якій просить визнати неправомірним та скасувати протокол Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №6 від 31 травня 2023 року в частині скасування рішення об`єднаної житлової комісії щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., викладеного у пункті 2 протоколу об`єднаної житлової комісії КЕВ міста Львова від 28 лютого 2023 року №2, зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виконати вимоги пункту 2 протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №2 від 28 лютого 2023 року та наказу командира В/Ч НОМЕР_2 генерал - майора ОСОБА_3 від 06 травня 2023 року №198 шляхом видачі наказу про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., з 28 лютого 2023 року.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що з березня 1993 року і по сьогоднішній день проходить військову службу, 22.12.2022 подав рапорт про зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання службового житлового приміщення, однак командир військової частини НОМЕР_1 протиправно на власний розсуд протокол Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова №2 від 28 лютого 2023 року не затвердив у зв`язку з чим порушив вимоги Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 31.07.2019 №380. Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції №380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Звертає увагу, він не забезпечувався постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби, має календарну вислугу на військовій службі понад 30 років зареєстрований в населеному пункті дислокації військової частини в якій проходить службу, а отже набув право на отримання службового житлового приміщення, що відповідає вимогам житлового законодавства для постійного проживання. Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 на виконання вимог наказу №40 Міністерства оборони України було надано житлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 , вказане приміщення є тимчасовим (штатно-посадовим) службовим житлом військовослужбовців. Зазначає, що його було протиправно не включено до квартирного обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовна заява не підлягає до задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Серед іншого вказує, що він перебуваючи на військовій службі вже забезпечувався службовим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 і до цього часу зазначену квартиру не здав. Те що, вказана квартира перебуває у володінні позивача підтверджується як довідкою складеною житловою комісією КЕВ м. Львова, яку сам ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи, так і постановою Личаківського районного сулу м. Львова від 30.08.2022 по справі №463/4827/22, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2022.
ОСОБА_1 направив до Восьмого апеляційного адміністративного суду пояснення у справі №380/15135/23 в яких зазначає, що житлове приміщення ; АДРЕСА_2 є тимчасовим (штатно-посадовим) службовим житлом військовослужбовців та було надано йому на виконання вимог наказу №40 Міністерства оборони України.
16.01.2024 до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 в яких він просить суд долучити документи, які спростовують інформацію відповідача про перебування у нього в приватній власності трьох квартир, які суд долучає до матеріалів справи.
18.01.2024 до Восьмого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про заперечення проти розгляду справи за правилами письмового провадження, оскільки вказана справа є складною, потребує детального з`ясування всіх обставин справи, доказів, що свідчить про необхідність розгляду справи в загальному провадженні, а тому просить заяву долучити до матеріалів справи та провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Колегія суддів аналізуючи вказане клопотання зазначає наступне.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року (а. с. 51) вирішено справу № 380/15135/23 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини 6 статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, а також якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Отже, питання щодо виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом, якщо є необхідність заслухати такі пояснення.
Проаналізувавши матеріали справи та враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, а тому апеляційний суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та не вбачає необхідності надання пояснень сторонами у зазначеній справі у судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим підстави для апеляційного розгляду справи за участю сторін у справі відсутні, також суд зазначає, що розгляд справи здійснюється за участі сторін у даній справі, однак в порядку письмового провадження, яке як передбачено пунктом 10 частини 1 статті 4 КАС України є розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Крім цього, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, на цей час, свідчить про необхідність вирішення лише питань права, а згідно практики ЄСПЛ щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01), у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання.
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 2 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною 3 статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, крім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження, які визначено частиною 4 статті 12 КАС України, частиною 4 статті 257 КАС України.
Натомість, суд апеляційної інстанції зауважує, що розглядувана справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження, у розумінні частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 КАС України.
Враховуючи викладене в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заперечення проти розгляду справи за правилами письмового провадження слід відмовити.
Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2023 призначено апеляційний розгляд в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 30.03.1993 проходить військову службу у Збройних Силах України, зокрема з 14.12.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Постановою Личаківського районного сулу м. Львова від 30.08.2022 по справі №463/4827/22, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2022 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-13 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (сто сорок п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн.
22.12.2022 позивач подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про зарахування на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання службового житлового приміщення. 
Пунктом 2 протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023 вирішено: - згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції №380 полковнику ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні на квартирний облік у ОЖК КЕВ м.Львова, у зв`язку з тим, що згідно з довідкою додаток №17, виданою КЕВ м.Львова 22.02.2023 №575.22, він був забезпечений за рахунок Міністерства оборони України постійним житлом за адресою: АДРЕСА_3 та штатно-посадовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 ; - згідно з пунктом 1, 6 розділу VI Інструкції №380 клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями, полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 особи: він, дочка ОСОБА_2 2003 р.н., з 28.02.2023. Вказаний витяг листом від 14.03.2023 №375/948 направлений командиру військової частини НОМЕР_1 для оголошення в наказі.
06.04.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив повідомити йому причини незатвердження протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023.
Згідно з листом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.04.2023 №1226 «Про надання відповіді на рапорт» рішення об`єднаної житлової комісії КЕВ м.Львова має затверджувати начальник КЕВ м.Львова, а не командир військової частини. Крім того повідомлено, що оскільки позивач не здав штатно-посадове житло за адресою: АДРЕСА_1 , отримане за минулим місцем проходження військової служби, то у позивача є можливість проживати у межах Львівського гарнізону.
17.04.2023 позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 , у якому просив призначити службову перевірку за фактом невиконання командиром військової частини НОМЕР_1 вимог Інструкції №380.
За результатом розгляду вказаного рапорту позивача наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 06.05.2023 №198 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» на командира військової частини НОМЕР_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді зауваження, зобов`язано його виконати вимоги пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380. Крім того, командира військової частини НОМЕР_1 зобов`язано доповісти про стан виконання вимог пункту 8 розділу ІІ Інструкції №380.
04.04.2023 командир військової частини НОМЕР_1 листом №1109 повідомив ОЖК КЕВ м.Львова про те, що позивач не здав службове житло за попереднім місцем служби, що унеможливлює його постановлення на облік як особи, що потребує покращення житлових умов.
Згідно з витягом з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії КЕВ м. Львова №6 від 31.05.2023 скасовано рішення ОЖК щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями, полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 особи: він, дочка ОСОБА_2 2003 р.н., з 28.02.2023. Вказаний витяг листом від 14.03.2023 №375/948 направлений командиру військової частини НОМЕР_1 для оголошення в наказі.
Не погоджуючись з вказаним протоколом засідання об`єднаної житлової комісії КЕВ м.Львова №6 від 31.05.2023 та бездіяльністю командира військової частини НОМЕР_1 позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).
Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частиною 1 статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 12 Закону №2011-XII визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби.
За правилами статей 31, 34 Житлового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтями 42-1, 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (статті 42, 43 Житлового кодексу України).
У відповідності до статей 47, 48 Житлового кодексу України норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.
Постановою Кабінетом Міністрів України від 03.08.2006 №1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями (далі - Порядок №1081), який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.
Пунктом 22 Порядку №1081 передбачено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Згідно пункту 23 Порядку №1081 для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника). До рапорту додаються: довідки про реєстрацію місця проживання (перебування) військовослужбовця та членів його сім`ї, які потребують поліпшення житлових умов; витяг з особової справи військовослужбовця про склад сім`ї; довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад); документи, що підтверджують право на першочергове та позачергове одержання житла, інші пільги. Інші документи житлова комісія запитує у разі потреби через командира військової частини у відповідних державних органів, установ, організацій, громадян.
Військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини (пункт 24 Порядку №1081).
Наказом Міністерства оборони України  від 31.07.2019 №380 затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі – Інструкція №380) і пункт 1 розділу І Інструкції №380 встановлює, що Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей). До членів сім`ї військовослужбовця належать особи, які внесені в особову справу військовослужбовця в порядку, визначеному Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 року за №611/25388. Запис відомостей про зміни у складі сім`ї здійснюється у військовій частині за місцем зберігання особової справи, а особи, звільненої з військової служби в запас або відставку,- військовим комісаріатом.
Пунктом 3 розділу І Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства.
У разі відсутності службових житлових приміщень військовослужбовці та члени їх сімей розміщуються у гуртожитках, сімейних гуртожитках, а неодружені військовослужбовці - у спеціально пристосованих казармах (далі - службова жила площа) або військова частина орендує їм житло чи за їх бажанням виплачується грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення в порядку, визначеному законодавством.
Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції №380 військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.
Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції №380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).
До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку.
Згідно з пунктом 8 розділу ІІ Інструкції №380 рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі.
Рішення об`єднаної житлової комісії затверджується командиром військової частини підрозділу, який відповідає за організацію роботи об`єднаної житлової комісії, та оголошується в наказі командиром військової частини за місцем проходження військової служби.
Прийняття рішень про забезпечення житловою площею командира військової частини здійснюється житловою комісією військової частини, затверджується та оголошується в наказі старшим начальником за підпорядкованістю.
Відповідно до пункту 6 розділу IV Інструкції №380 у разі відсутності за місцем проходження служби житла для постійного проживання та необхідності у забезпеченні службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) військовослужбовці подають рапорт командиру військової частини (додаток 10), який реєструється у встановленому порядку в службі діловодства військової частини. На підставі рішення командира військової частини за рапортом військовослужбовця житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) протягом п`яти робочих днів після реєстрації рапорту військовослужбовця проводить перевірку житлових умов військовослужбовця та членів його сім`ї, складає довідку про перевірку житлових умов (додаток 11) і клопоче перед командиром військової частини про забезпечення військовослужбовця та членів його сім`ї службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) або доповідає про відмову у такому забезпеченні із наданням вмотивованого письмового обґрунтування. 
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , який оскаржив рішення суду першої інстанції з 30.03.1993 проходить військову службу у Збройних Силах України, зокрема з 14.12.2022 у Військовій частині НОМЕР_1 , вважає, що він має право на поліпшення житлових умов шляхом надання службового житлового приміщення.
Пунктом 2 протоколу Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова №2 від 28.02.2023 вирішено: - згідно з пунктом 7 розділу VI Інструкції №380 полковнику ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні на квартирний облік у ОЖК КЕВ м.Львова, у зв`язку з тим, що згідно з довідкою додаток №17, виданою КЕВ м.Львова 22.02.2023 №575.22, він був забезпечений за рахунок Міністерства оборони України постійним житлом за адресою: АДРЕСА_3 та штатно-посадовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 ; - згідно з пунктом 1, 6 розділу VI Інструкції №380 клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями, полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї 2 особи: він, дочка ОСОБА_2 2003 р.н., з 28.02.2023. Вказаний витяг листом від 14.03.2023 №375/948 направлений командиру військової частини НОМЕР_1 для оголошення в наказі.
Підставою для прийняття оскарженого рішення Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оформленого протоколом №6 від 31.05.2023 в частині скасування рішення об`єднаної житлової комісії щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., викладеного у пункті 2 протоколу об`єднаної житлової комісії КЕВ міста Львова від 28.02.2023 №2, стала інформація про наявність у позивача службового житла, не зданого за попереднім місцем служби.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 04.01.2021 №3 на виконання вимог наказу Міністерства оборони України №40 від 31.01.2019 «Про проведення експерименту із забезпеченням службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України» здійснено розподіл службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 – командиру військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 на сім`ю з двох осіб (дочка 2003 року народження).
Пунктом 3 розділу І Інструкції №380 передбачено, що військовослужбовці та члени їх сімей (крім осіб, звільнених у запас або відставку, та членів їх сімей, а також військовослужбовців, які не здали службове житло за попереднім місцем служби) забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що мають відповідати вимогам житлового законодавства.
Суд погоджується з доводами позивача-апелянта про те, що вказане житло надане йому у користування на виконання вимог наказу Міністерства оборони України №40 від 31.01.2019 «Про проведення експерименту із забезпеченням службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», а не в порядку, передбаченому Інструкцією №380.
Однак колегія суддів вважає, що пункт 3 розділу І Інструкції №380 пов`язує право військовослужбовця на отримання службового жилого приміщення з відсутністю у нього іншого службового житла, незданого за попереднім місцем служби. При цьому вирішальним є правовий статус такого житла (службове житло за попереднім місцем служби), а не порядок, за яким таке надавалось, що відповідно і спростовує апеляційну скаргу позивача. 
Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що наявність у позивача службового житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , не зданого за попереднім місцем служби, унеможливлює його взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею).
Щодо доводів позивача про неможливість суб`єктом владних повноважень самостійно скасувати власне рішення, суд зазначає наступне. 
Згідно з правовими висновками Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, та відображені у постанові Верховного Суду від 24.12.2021 у справі №160/8226/20, рішення суб`єкта владних повноважень (предметом аналізу були рішення органу місцевого самоврядування) та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак,    як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє суб`єкта владних повноважень права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Суд у цьому контексті звертає увагу на усталену практику Європейського Суду з прав людини стосовно розкриття змісту принципу «належного урядування». Зокрема, у пунктів 71 рішення у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. рішення у справі «Moskal v. Poland», заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Pincova and Pine v. the Czech Republic», заява № 36548/97, пункт 58).
У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Moskal v. Poland», заява №10373/05, пункт 69, у справах «Pincova and Pine v. the Czech Republic», заява №36548/97, пункт 53 та «Toscuta and Others v. Romania», заява №36900/03, пункт 38).
З урахуванням викладеного у цій справі суд дійшов висновку, що оскаржене рішення прийняте з метою усунення негативних наслідків, які могло б спричинити взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням, військовослужбовця, у якого наявне інше службове житло, нездане за попереднім місцем служби, що вказує про правомірність рішення Об`єднаної житлової комісії Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, оформленого протоколом №6 від 31.05.2023 в частині скасування рішення об`єднаної житлової комісії щодо клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_1 про взяття на облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовим жилим приміщенням (службовою жилою площею) полковника ОСОБА_1 , складом сім`ї дві особи: він, дочка - ОСОБА_2 , 2003 р.н., викладеного у пункті 2 протоколу об`єднаної житлової комісії КЕВ міста Львова від 28.02.2023 №2.
Згідно відповіді Головної інспекції Міністерства оборони України від 04.09.2023 №221/2976 (аркуші справи 94-95) на звернення ОСОБА_1 від 14.08.2023 №К-48550, у діях командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у затвердженні протоколу ОЖК КЕВ м.Львова №2 від 28 лютого 2023 року порушень не виявлено. Вказано про отримання ним двічі службового житла у порядку визначеному Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, відтак вичерпав всі законні права на отримання службового житла, у межах закріплених норм житла на військовослужбовців та членів його сім`ї.
Постановою Личаківського районного сулу м. Львова від 30.08.2022 по справі №463/4827/22, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03.10.2022 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.172-13 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 (сто сорок п`ять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465 грн. Встановлено, що з врахуванням долучених до матеріалів справи доказів полковник ОСОБА_1 , який двічі був забезпечений житлом за рахунок МО України під час проходження служби і приватизував з членами сім`ї обидві надані квартири, проживаючи у одній місцевості та в одному військовому окрузі не потребував покращення житлових умов, на черзі для покращення житлових умов не перебував, про що він достовірно знав, а тому у нього були відсутні будь-які правові підстави для вселення у квартиру кв. АДРЕСА_2 . Разом з тим, вселившись у вказану квартиру на підставі нормативно-правових актів, які не зареєстровані у МЮ України, т.б. без законних правових підстав та отримавши підвищення по службі у іншій місцевості, полковник ОСОБА_1 військове майно - квартиру кв. АДРЕСА_2 власнику не повернув, а використовує його для проживання, чим вчиняє правопорушення передбачене ст.172-13 КУпАП (аркуші справи 63-66).
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частиною 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства України та обставин справи, колегія суддів дійшла до висновку, що апелянтом не подано обґрунтованих доводів на спростування зазначеного судом, а тому мотивація, яка наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягають. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі №380/15135/23 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 22.01.2024