Номер провадження: 22-ц/813/7062/23 
Справа № 501/896/23
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник- адвокат Кузнєцова Любов Олександрівна
на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 червня 2023 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи — Одеська товарна біржа, приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Шевченко Валерія Марківна про визнання договору дійсним,

встановив:
09 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №13338 від 22 березня 1996 року, укладений на Одеській товарній біржі між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 предметом купівлі-продажу за яким виступала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 21,4 кв.м.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка є двоюрідною сестрою та спадкоємицею майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
ОСОБА_6 за життя, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №13338 від 22 березня 1996 року, укладеного на Одеській товарній біржі (далі – Договір), набув у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . 
За наслідками укладення договору, того ж дня, тобто 22 березня 1996 року правочин було зареєстровано на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №13338.
Продавцями за договору виступали власники квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка також діяла в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На момент укладення договору, усі його сторони мали статус членів товарної біржі, про що свідчить зміст договору.
У подальшому, у відповідності до вимог п.8 договору та вимог чинного на той час законодавства, спадкодавець зареєстрував право власності на квартиру у Іллічівському бюро інвентаризації і приватизації житлового фонду, про що реєстровій книзі №ПР-10 на сторінці №10 зроблено реєстровий запис №28, що підтверджується реєстраційним свідоцтвом від 06 травня 1995 року. 
Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором підтверджується змістом письмової угоди та відповідною реєстрацією. 
За заявою позивачки 27 травня 2021 року приватним нотаріусом Чорноморського міського округу Одеської області Шевченко В.М. зареєстровано спадкову справу №67718789 щодо спадкування майна ОСОБА_6 . 
Листом від 13 лютого 2023 року за №10/02-14 приватний нотаріус Шевченко В.М. повідомила позивачку про неможливість оформлення спадкових справ, через невідповідність договору вимогам законодавства, а саме положенням ЦК УРСР (1963 року) та положенням статей 1,5,8,16 Закону України «Про товарну біржу» в частині перевищення продавцями повноважень щодо вчинення правочину на товарній біржі від імені неповнолітніх осіб. 
Розпорядженням виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів №152/2 від 19 березня 1996 року, як органу опіки та піклування, громадянці ОСОБА_2 було надано дозвіл на продаж часток квартири, що належало неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач вважає, що під час відчуження квартири, ОСОБА_2 діяла від імені неповнолітніх осіб з достатнім обсягом цивільної право та дієздатності, що спростовує позицію нотаріуса про недійсність договору, через ущемлення прав неповнолітніх дітей, як співвласників квартири. 
На цей час є неможливим нотаріальне оформлення договору у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 , з огляду на положення ст. 25 ЦК України.
Наведені вище обставини є перешкодами позивачці в реалізації її права на спадкування, за захистом яких вона звернулася до суду з цим позовом.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Кузнєцова Л.О. просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 червня 2023 року та ухвалити нове рішенням, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що сторони домовилися щодо всіх його істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, також сторони повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», а тому вважає, що існують підстави для визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним.
Зазначає, що на теперішній час договір не визнався недійсним в судовому порядку.
На думку скаржниці, суд першої інстанції залишив поза увагою ту обставину, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , є неможливим нотаріальне оформлення договору у зв`язку зі смертю останнього. 
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги посилається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №569/6427/16-ц, від 26 листопада 2018 року у справі №205/8493/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі №754/1466/15-ц, від 21 липня 2021 року у справі 640/3509/19, від 17 листопада 2021 року у справі №754/1466/15-ц.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.
Інші учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилися, із заявами (клопотаннями) про відкладення розгляду справи на адресу суду не зверталися.
У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися до судового засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю — доповідача, пояснення скаржниці ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлені та підтверджуються такі обставини справи.
Розпорядженням №152/2 від 19 травня 1996 року Виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів надано дозвіл на продаж частини приватизованої квартири ОСОБА_2 (а.с. 19-21).
22 березня 1996 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 на Одеській товарній біржі укладено у письмовій формі договір купівлі-продажу №13338, за умовами якого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_6 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 16,17).
Відповідно реєстраційного свідоцтва БТІ, ОСОБА_6 є власником вищевказаної квартири (а.с. 18).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 
НОМЕР_1 (а.с. 13).
Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_6 відкрито спадкову справу №67718789 (а.с. 14).
Як убачається зі змісту листа приватного нотаріуса Шевченко В.М. № 10/02-14, датованого 13 лютого 2023 року, нотаріусом надано роз`яснення, адресоване позивачці, у якому нотаріус вказала про неможливість оформлення спадкових справ через невідповідність договору вимогам законодавства, а саме положенням ЦК Української РСР (1963 року) та положенням статей 1,5, 8, 16 Закону України «Про товарну біржу» в частині перевищення продавцями повноважень щодо вчинення правочину на товарній біржі від імені неповнолітніх осіб (а.с. 15).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 103338, зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 13338 від 22 березня 1996 року, не відповідає правовим нормам законодавства, які діяли на час укладення та реєстрації цього Договору, були порушені вимоги Цивільного кодексу Української PCP (1963 року), статей 1, 5, 8, 15, 16 Закону «Про товарну біржу» (в редакції, яка була чинна на момент укладення цього Договору купівлі-продажу).
У відповідності до статті 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Оскільки вказаний договір купівлі-продажу укладений та зареєстрований на Одеській товарній біржі 22 березня 1996 року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК Української РСР), Закон України "Про власність", Закон України "Про товарну біржу".
Відповідно до статті 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.
На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону, згідно з якою угода вважається укладеною на біржі: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.
При цьому слід зазначити, що чинним законодавством України на момент вчинення правочину не було передбачено такої форми угоди, як біржова.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
Відповідно до статті 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).
Водночас згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.
За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Таким чином, у період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України "Про товарну біржу", біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.
Положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири). Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України "Про товарну біржу" закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України "Про товарну біржу" по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року в справа №205/8493/16-ц (провадження №61-40951св18), від 01 квітня 2020 року в справі №754/1466/15-ц (провадження №61-11804св18), від 21 липня 2021 року в справі №640/3509/19 (провадження №61-10287св20).
Таким чином, угоди щодо придбання на біржових торгах жилого будинку (квартири) чи його (її) частини вимагають оформлення в нотаріальній формі.
Ураховуючи викладене, немає різниці, де фізичні або юридичні особи уклали угоду - на біржі чи поза нею. Тому необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року в справі №640/3509/19 (провадження №61-10287св20).
Частиною другою статті 220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №389/122/16ц (провадження №61-12634св18) зазначено, що для визнання судом угоди дійсною повинен мати місце не лише факт повного чи часткового виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, а також факт ухилення іншою стороною від нотаріального оформлення угоди.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у теперішній час не бажають посвідчити зазначений договір в нотаріальній конторі, доказів навмисного ухилення їх від нотаріального оформлення угоди позивачка суду не надала.
Встановивши, що вказаний договір-купівлі продажу квартири нотаріально посвідчений не був, а доказів навмисного ухилення відповідачів від нотаріального оформлення угоди позивачка суду не надала, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного правочину дійсним.
Отже суд першої інстанції у порушення вказаних вимог не звернув уваги на те, що відмовити у задоволенні позову необхідно саме з наведених вище підстав. 
Суд першої інстанції по суті правильно вирішив спір та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, водночас помилився в мотивах такої відмови. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду потрібно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Доводи апеляційної скарги за своїм змістом та суттю загалом є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права, і правильних висновків суду не спростовують.
У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.
У справі №569/6427/16-ц (постанова від 18 листопада 2020 року) предметом спору є визнання недійсним (фіктивним) договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між відповідачами в простій письмовій формі, та скасування реєстрації права власності.
У справі №205/8493/16-ц (постанова від 01 квітня 2020 року, від 17 листопада 2021 року) предметом спору є визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності.
З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вказаних вище постановах Верховного Суду, на які посилається скаржниця, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у вказаних вище справах.
У справі №205/8493/16-ц (постанова від 26 листопада 2018 року) Верховний Суд погодився з висновками попередніх судів щодо відсутності підстав для визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірної квартир з підстав не доведеності позивачкою виконання нею усіх умови договору, зокрема, в частині оплати.
У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного рішення, а саме викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, при цьому в іншій частині оскаржуване рішення колегія суддів вважає потрібно залишити без змін, тому розподіл судових витрат, обумовлених сплатою позивачкою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 374,376,381-384 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Кузнєцова Любов Олександрівна задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 червня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повного тексту постанови 29 грудня 2023 року.

Головуючий:                                                                 Ю.П. Лозко

Судді:                                                                         В.В. Кострицький

                                                                               Н.В. Стахова