П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 522/14822/23	

Перша інстанція: суддя Свячена Ю.Б.,
повний текст судового рішення
складено 26.10.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7361018 від 19.07.2023 року.
В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначала, що наявність в її діях складу адміністративного правопорушення - перевищення швидкості, не було встановлено належними та допустимими доказами, оскільки здійснення вимірювання швидкості приладом TruCAM, який під час його застосування знаходиться у руках інспектора, є неприпустимим, так як можлива природна вібрація приладу може дати значну похибку вимірювання, що ставить під сумнів зафіксовані дані. 
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2023 року позов залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2023 року інспектором роти №5 батальйону №2 УПП сержантом поліції Скакуновим Д.М. на вул.Балківської в м.Одесі, поруч із будинком №117, було зупинено транспортний засіб - автомобіль TOYOTA, модель VENZA, під керуванням позивачки у зв`язку із тим, що інспектором поліції було здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів TruCAM II LTI 20/20 №ТС008449, та встановлено, що транспортний засіб рухався у межах міста зі швидкістю 73 км/год, при дозволеному швидкісному режимі у межах міста 50 км/год. При з`ясуванні обставин судом було оглянуто у судовому засіданні відео і фото фіксацію правопорушення з приладу TruCam, згідно яких фіксація правопорушення була здійснена приладом, який в момент вимірювання знаходився у руках інспектора. Під час зупинки інспектором було оголошено водію причину зупинки та наявність відповідної фіксації.
На місці зупинки інспектором було винесена постанова серії ЕАС № 7361018 щодо притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.1  ст.122 КУпАП, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що під час розгляду справи судом було встановлено, що використання вказаного пристрою було здійснено інспектором в межах дії відповідного знаку про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.76» разом з табличкою 7.2.1), за кремом транспортного засобу знаходилася саме позивачка, якій на місці зупинки були роз`яснені підстави зупинки,  а також встановлено той факт, що фіксація здійснювалась інспектором при триманні пристрою у руках.
З матеріалів справи слідує, що на підтвердження вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого частиною 1  статті 122 КУпАП, відповідачем надано роздруківку файлу та відеозапис, здійснений за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 TC008449, на якому зафіксовано автомобіль марки TOYOTA VENZA, вказане місце – м.Одеса, вул.Балківська, час – 12:49 год., швидкість руху 73 км/год.
Суд наголосив, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму та дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази (дані) можливо розцінювати як достовірний доказ по справі.
Суд зазначив, що аргументація позивачки на протязі всього часу її притягнення до відповідальності, що вона рухалась зі швидкістю 70 км на годину, є також беззмістовною, оскільки пунктом 12.4  ПДР України  передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год, тобто саме вказана швидкість є максимально допустимою, натомість її перевищення вже є порушенням, однак, відповідальність за яке наступає при швидкості руху 70 км/год і більше.
З матеріалів справи вбачається наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою для доведення вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, що тягне за собою притягнення її до відповідальності та прийняття з цього приводу постанови відповідачем.
За таких обставин, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивачки до адміністративної відповідальності. В той же час, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама по собі незгода ОСОБА_1 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122  КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
Щодо посилання позивачки на те, що оскаржувана постанова не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснювалось фото або відеозапис правопорушення, є помилковими, оскільки в постанові вказано, що порушення зафіксовано за допомогою приладуТС008449 (п.5 постанови).
Крім того, окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не повинні сприймалися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Вчиненні органом управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та наслідки.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст.52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року.
Згідно ч.3 ст.41 Закону України « Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху (ПДР), що затверджуються КМУ.
Положеннями розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України визначено, що дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», є інформаційно-вказівним знаком, який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним (п.12.1 ПДР України).
Згідно п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
За нормами ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.2 ст.258 КпАП України, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення зокрема: за частинами першою, другою і третьою статті 122»).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 і КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Крім того, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженою наказом МВС №1395 від 07.11.2015 р., встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
За змістом ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП та п.10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС №1395 від 07.11.2015 р., поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, відповідачем надано роздруківку файлу та відеозапис, здійснений за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam, яким зафіксовано автомобіль марки TOYOTA VENZA, н/з НОМЕР_1 , вказане місце – м. Одеса, вул. Балківська, час – 12:49 год., швидкість руху 73 км/год.
Під час розгляду справи судом було також встановлено, що використання вказаного пристрою було здійснено інспектором в межах дії відповідного знаку про здійснення відео фіксації (дорожній знак « 5.76» разом з табличкою 7.2.1), за кремом транспортного засобу знаходилася саме позивачка, якій на місці зупинки були роз`яснені підстави зупинки, зафіксовано було рух саме автомашини позивачки, а також той факт, що фіксація здійснювалась інспектором при триманні пристрою у руках.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму та дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.
Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази (дані) можливо розцінювати як достовірний доказ по справі.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими посилання апелянтки, як на підставу задоволення позовних вимог, на відсутність у відповідача визначених законом підстав для вимірювання швидкості руху за допомогою пристрою TruCAM в ручному режимі, оскільки порядок та особливості використання технічних приладів безпосередньо в Кодексі України про адміністративні правопорушення не визначені.
Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026 затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Разом з тим, зазначений підзаконний акт також не установлює порядок використання саме тих технічних засобів, що забезпечують вимірювання швидкості руху транспортних засобів.
Загальні правила застосування, зокрема, технічних приладів закріплені у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Так, згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Зазначеною нормою права передбачено можливість використання поліцією технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень, а також визначено можливі місця їх розміщення. Такі технічні засоби дозволено монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Таким чином, спосіб монтажу чи розміщення технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не визначений. Вирішення цього питання не є предметом правового регулювання зазначеної норми права.
Положення ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлюють лише загальні засади використання поліцією технічних засобів, які стосуються всіх типів технічних приладів (технічних приладів, призначених для вимірювання швидкості руху, відстані, визначення габаритно-вагових параметрів, встановлення відсотку алкоголю в крові людини тощо), що використовуються для цілей, задекларованих в цьому Законі.
Натомість особливості практичного застосування технічного засобу в залежності від його призначення, конструктивних особливостей тощо, можуть бути визначені в підзаконному акті.
З огляду на наведене, вирішуючи питання щодо правомірності дій поліцейського щодо тримання в руках приладу TruCam під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керувала позивачка, суд вважає необхідним дослідити технічні характеристики та методику використання такого технічного приладу.
Так, відповідно до даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26522 від 10 листопада 2022 року, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС008449. Дане свідоцтво чинне до 10 листопада 2023 року.
Тобто, згідно свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/26522, виданого ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 10.11.2022 року, зазначений прилад станом на час виникнення спірних правовідносин був придатним до застосування.
Крім того, цим же свідоцтвом передбачено можливість використання вказаного приладу в ручному та автоматичному режимах вимірювання з похибкою +/- 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.
Також, суд звертає увагу, що згідно офіційного листа Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01 жовтня 2019 року №22-38/49, крім основного, ручного режиму роботи, прилад також може бути установлений на триногу для проведення вимірювань швидкості в автоматичному режимі.
Отже, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, який конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.
Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTІ 20/20» виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку.
Отже, доводи скаржника про те, що з урахуванням положень ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, є помилковими.
Апеляційний суд також вважає необґрунтованими доводи апелянтки щодо не роз`яснення їй прав при складанні постанови та відсутності підписів інспектора та позивачки на спірній постанові, оскільки в матеріалах справи наявна копія з оригіналу постанови серії ЕАС №7361018 від 19.07.2023 року, яка містить підписи інспектора та позивачки у відповідних рядках, у тому числі і підпис позивачки щодо роз`яснення їй прав (а/с 167). Натомість, позивачкою додано до позовної заяви дублікат постанови, яких сторонами не підписувався, а не копію з оригіналу.
Щодо доводів апелянтки про не дослідження судом запису з нагрудної камери інспектора поліції, колегія суддів зазначає, що такі записи були знищені після закінчення строку їх зберігання, який становить 30 діб згідно наказу МВС України №1026 від 18.12.2018 року, про що відповідачем було пояснено на виконання запиту апеляційного суду від 16.01.2024 року (а/с 166).
Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянтки щодо відсутності в  оскаржуваній постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснювалось фото або відеозапис правопорушення є помилковими, оскільки в постанові вказано, що порушення зафіксовано за допомогою приладу TruCAM ТС008449 (п.5 постанови).
Також, в обґрунтування своїх доводів щодо порушення інспектором УПП процедури оформлення та розгляду справи про адміністративне правопорушення та, як наслідок, суттєве порушення її прав, позивачка посилалася на те, що вона зверталася до інспектора з вимогами надати їй для ознайомлення результати вимірювання, надати можливість скористатися послугами адвоката, а також на не роз`яснення її прав, на підтвердження чого ОСОБА_1 було додано до її позову копію її письмових пояснень, які, з її слів, нею були складені на місці та передані інспектору УПП (а/с 12).  
Колегія суддів вказані доводи також не приймає до уваги, оскільки вказана копія письмових пояснень взагалі не містить П.І.Б. посадової особи, яка приймала (зі слів позивачки) ці письмові пояснення, підпису як цієї посадової особи, так і самої ОСОБА_1 , дати їх отримання, а тому ці пояснення не можуть вважатися належним доказом на підтвердження вказаних доводів позивачки. 
При цьому, як зазначалося вище, факт роз`яснення позивачці її прав підтверджується її підписом у відповідній графі спірної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, яка міститься в матеріалах справи (а/с 167).  
Резюмуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем було доведено правомірність своїх дій щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Водночас, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м.Одеси від 26 жовтня 2023 року - без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	А.В. Бойко    О.А. Шевчук