28.02.24
22-ц/812/276/24
Провадження № 22-ц/812/276/24 Суддя першої інстанції Максютенко О.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
27 лютого 2024 року м. Миколаїв Справа № 484/6387/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Горенко Ю.В.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представник – ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Максютенко О.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення,

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2023 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі – ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про розірвання договору оренди землі. 
Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 .
За життя ОСОБА_3 належала земельна частка площею 4.78 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.
Після смерті батька ОСОБА_1 оформила свої спадкові права на вказану земельну ділянку.
Позивач скористалась своїм правом на виділення земельної частки в натурі (на місцевості), що підтверджується зареєстрованим правом власності на земельні ділянки з кадастровими номерами:4825481800:01:000:1436 площею 0.0171 га, 4825481800:01:000:1435 площею 0.2299 га, 4825481800:01:000:1459 площею 1.3184 га, 4825481800:01:000:1444 площею 2.6311 га, а всього 4.1965 га.
На теперішній час земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
Із повідомлення відділу Держгеокадастру у Первомайському районі стало відомо, що ОСОБА_3 нібито 28 грудня 2009 року уклав договір оренди земельної частки строком на 50 років з ТОВ «Агрофірма Корнацьких».
Із змісту вищевказаного договору оренди вбачається, що від імені ОСОБА_3 при укладенні договору оренди земельної частки діяв його представник ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, який і підписав вказаний договір.
Згідно пункту 6 частини 1 статті 248 ЦК України встановлено, що представництво за довіреністю припиняється у разі: смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.
Отже чинність довіреності виданої ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 припинилась 02 грудня 2007 року у зв`язку зі смертю довірителя та припинення його цивільних прав та обов`язків.
Укладаючи 28 грудня 2009 року договір оренди земельної ділянки із ТОВ «Агрофірма Конацьких», ОСОБА_4 не був уповноваженою особою на вчинення цих дій, з огляду на припинення чинності строку довіреності у зв`язку зі смертю довірителя, тобто не мав необхідний обсяг цивільної дієздатності на час вчинення правочину.
Отже оспорюваний договір оренди земельної частки є неукладеним. 
Вказане свідчить, що відповідач незаконно використовує земельні ділянки належні на праві власності позивачу, і вони підлягають поверненню позивачу.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ТОВ «Агрофірма Корнацьких» усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками з кадастровими номерами: 4825481800:01:000:1435 площею 0.2299 га; 4825481800:01:000:1436 площею 0.0171 га; 4825481800:01:000:1444 площею 2.6311 га; 4825481800:01:000:1459 площею 1.3184 га шляхом повернення їх власникові ОСОБА_1 .
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що суд встановив, що спірний договір оренди землі датований 28 грудням 2009 року підписаний за нотаріально посвідченою довіреністю на ім`я ОСОБА_4 , видану орендодавцем ОСОБА_3 , на час укладення договору вже як два роки помер ( дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Зазначені обставини свідчать про неукладенність спірного договору.
Позивач просить застосувати реституцію як спосіб захисту цивільного права, що застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена лише стороні недійсного правочину, при цьому проведення реституції в односторонньому порядку законодавцем не передбачена.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діяв її представник – ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не погоджується з аргументами суду першої інстанції, що ним обраний неналежний спосіб захисту свого порушеного права.
Спірний договір оренди земельної частки (паю) є неукладеним, так як орендодавець на день його укладення вже помер.
Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві, а також заперечення відповідача, позивач наполягає у цій справі на усуненні перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення, враховуючи, що ці земельні ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасове володіння не пов`язане з позбавленням власника його права на володіння цими земельними ділянками).
Тож, у цьому випадку належним та ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод в користуванні належним йому майном, зокрема шляхом пред`явлення вимоги про повернення земельних ділянок.
Також скаржник не погоджується з посиланням суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів, що відповідач використовує земельні ділянки незаконно.
Відсутність договору оренди між сторонами свідчить про те, що орендар використовує земельні ділянки без правових підстав, так як тільки договір є основним регулятором орендних відносин.
Аргументи відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що спадкоємцем отримувалась орендна плата в 2020-2023 роках не відповідає дійсності.
Доказів, що земельні ділянки використовує ТОВ «Агрофірма Корнацьких», відповідач не надав.
Сплата орендної плати за фактичне користування земельними ділянками не свідчить про укладеність договору оренди земельної ділянки.
Крім того, підтвердженням використання товариством земельних ділянок свідчить направлення позивачу проектів договорів оренди земельних ділянок від 18 травня 2023 року.
Суд першої інстанції стверджуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, не врахував того, що вимога про повернення земельних ділянок у зв`язку із тим, що договір оренди земельної частки є неукладеним, є належним, законним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.
На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: лист ТОВ «Агрофірма Корнацьких» від 18 травня 2023 року та опис цінного листа, зміст яких підтверджує, що спірні земельні ділянки використовувались відповідачем. Зазначені докази не були подані до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що позивачем були відшукані тільки після ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Приписами частини 3 статті 367 ЦПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймають судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Зазначений позивачем випадок не подання письмових доказів до суду першої інстанції на переконання колегії суддів не є винятковим, а також позивач не довела неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, а тому апеляційний суд не вбачає правових підстав для долучення до справи та надання оцінки додатковим доказам.
Отже заявлене   ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представник адвокат Сотська С.О., клопотання про долучення додаткових доказів не підлягає задоволенню.  
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 в с. Кам`яна балка Первомайського району Миколаївської області, якому за життя належало право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 4.78 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 
Позивач ОСОБА_1 , яка є дочкою померлого ОСОБА_3 успадкувала право на зазначену земельну частку (пай) на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2021 року з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описок від 01 лютого 2022 року ( справа № 484/4226/21).
Скориставшись своїм правом на виділ земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 згідно витягу з Державного реєстру речових прав є власником земельних ділянок з к/н: 4825481800:01:000:1436 площею 0.0171 га; 4825481800:01:000:1435 площею 0.2299 га; 4825481800:01:000:1459 площею 1.3184 га; 4825481800:01:000:1444 площею 2.6311 га, місце розташування яких відповідно до даних Державного земельного кадастру Кам`янобалківській старостинський округ, Первомайська міська рада, Миколаївська область.
09 листопада 2023 року позивачу було видано копію договору оренди земельної частки (пай) зареєстрованого 02 березня 2010 року за № 116 укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на земельну частку (пай) площею 4.78 га, в межах території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, терміном на 50 років.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини 4 статті 25 ЦК України в момент смерті фізичної особи припиняється правоздатність фізичної особи (здатність мати права та обов`язки), зокрема смерть фізичної особи є підставою для припинення права власності та переходу такого права до спадкоємців. 
Як встановлено ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , якому за життя належало право на земельну частку (пай) та яке припинилося з його смертю.
Між тим 28 грудня 2009 року було укладено договір оренди земельної частки (паю), яка належала за життя померлому ОСОБА_3 . Від імені останнього договір було підписано за довіреністю ОСОБА_4 .
Суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов висновку, що заначений договір оренди земельної частки (пай) від 28 грудня 2009 року є неукладеним, оскільки орендодавець на час укладення договору вже як два роки значився померлим.
Сторони у справі з зазначеними висновками суду першої інстанції погодилися, доводи апеляційної скарги не містить заперечень щодо таких висновків суду.
Між тим суд першої інстанції вважав, що позивач, яка оформила свої спадкові права після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай), звернувшись до суду із зазначеним позовом обрала не той спосіб захисту свого порушеного права, як власника орендованої землі.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником земельних ділянок, що перебувають в оренді відповідача на підставі договору оренди земельної частки (пай), який є неукладеним, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав власника на земельні ділянки та вимагає у відповідача повернути спірні земельні ділянки.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року зроблено правові висновки про таке: « 7.26. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.
7.27.  Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок».
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежний спосіб захисту обраний позивачем у цій справі. 
З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції без додержання норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (пункт 4 частина 1 статті 376 ЦПК України).
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без належного застосування норм матеріального права та без дотриманням норм процесуального права, тому це рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких віднесено й витрати на професійну правничу допомогу. 
Частина 1 статті 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно  розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1)у разі задоволення позову – на відповідача;
2)у разі відмовив позові – на позивача;
3)разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України).
За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу було задоволено, ухвалено нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Отже витрати по сплаті судового збору при поданні позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 1 073.60 грн та за подання апеляційної скарги відповідно 1 610.40 грн підлягають стягненню з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 , що загалом складає 2 684 грн. При цьому колегія суддів зауважує, що за подання апеляційної скарги позивач сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір», переплата склала 206.40 грн, які можуть бути повернуті ОСОБА_1 при її зверненні до суду з відповідною заявою.
       В суді першої інстанції позивач, в інтересах якої діяла адвокат Сотська С.О. заявила про стягнення з відповідача 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
    За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
  Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 137 ЦПК України).
          Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).
          Відповідно до частини 8  статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). 
На підтвердження таких витрат позивачем було надано: договір-доручення про надання правової допомоги від 23 жовтня 2023 року, укладений між адвокатом Сотською С.О. та позивачем ОСОБА_1 , де сторонами визначено предмет договору це надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги; додатковий договір від 29 жовтня 2023 року, де ті ж сторони узгодили перелік послуг та термін їх виконання. 
Відповідно до підпункту 4.2. основного договору гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору.
Отже за умовами укладеного сторонами договору від 23 жовтня 2023 року визначення розміру гонорару визначається додатковою угодою між сторонами. Проте позивач не надала відповідних доказів, а саме додаткової угоди, яка б містила домовленість сторін щодо розміру гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги у цій справі. 
З огляду на зазначена колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про покладення на відповідача витрат за надану їй професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, оскільки розмір таких витрат не доведено позивачем відповідними доказами. 
      Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представник – ОСОБА_2 , задовольнити.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх повернення задовольнити.
Повернути ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами: 4825481800:01:000:1435 площею 0.2299 га; 4825481800:01:000:1436 площею 0.0171 га; 4825481800:01:000:1444 площею 2.6311 га; 4825481800:01:000:1459 площею 1.3184 га, місцем розташування яких є Кам`янобалківський старостинський округ, Первомайська міська рада, Миколаївська область, що перебувають у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 2 684 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська
Повний текст постанови складено 28 лютого 2024 року.