ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 січня 2024 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 390/724/23
провадження № 22-ц/4809/318/24 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря – Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
треті особи – Кропивницька районна рада, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Мамченко Артем Анатолійович,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2023 року у складі судді Квітки О. О. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив:
-визнати недійсною довіреність, за якою уповноважено ОСОБА_3 відчужити будинок, належний на праві власності ОСОБА_4 , розташований по АДРЕСА_1 , посвідчену 10.12.2020 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Мамченком А. А.;
-визнати недійсним договір дарування, посвідчений 10.12.2020 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Мамченком А. А., укладений від імені ОСОБА_4 ;
-скасувати державну реєстрацію на право власності на майно, належне ОСОБА_5 , а саме на будинок площею 69,6 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 ;
-визнати право власності на частку будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .
Позовна заява мотивована тим, що 15 січня 2015 року ОСОБА_4 , який є батьком позивача, склав заповіт на ім`я останнього, яким заповів ОСОБА_1 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після чого позивач звернувся за місцем проживання до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та дізнався, що вказана частина домолодіння відчужена на користь відповідача на підставі договору дарування та довіреності від 10.12.2020.
Позивач вважав, що ОСОБА_2 шляхом обману отримала від ОСОБА_4 довіреність на відчуження спірного майна, оскільки батько внаслідок алкогольної залежності та психічних порушень, що виникли внаслідок цього, не усвідомлював значення своїх дій і не бажав настання наслідків у вигляді відчуження будинку.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на будинок площею 69,6 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 обманним шляхом заволоділа належною позивачу часткою спадкового майна.
Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушеного спадкового права та заявив позов про визнання договору дарування та довіреності на право дарування недійсними, скасування державної реєстрації.
Оскільки, ОСОБА_2 виставила спірний будинок на продаж, існує загроза відчуження спадкового майна, а тому позивач вважав, що існує потреба в забезпеченні позову.

Кроткий зміст ухвали суду першої інстанції        

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвала суду мотивована тим, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. 
Крім того, суд першої інстанції вважав, що в заяві не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про можливість відчуження ОСОБА_2 спірного будинку, а заявником не додано доказу на підтвердження того, хто на теперішній час є власником спірного будинку.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на будинок площею 69,6 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 , належний відповідачу – ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд при її винесенні посилався лише на слова ОСОБА_2 , які нічим не підтвердженні.
Суд першої інстанції безпідставно відмовив ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, незважаючи на те, що ризики, пов`язані з можливістю відчуження спірного майна продовжують існувати.
ОСОБА_2 неодноразово намагалася відчужити спірний будинок, а позивач особисто пояснював можливим покупцям, які приходили оглядати будинок, ту обставину, що відносно будинку існує судовий спір і будинок не продається.
Крім того, ОСОБА_1 повідомляв суд першої інстанції про ту обставину, що у провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебувають кримінальні справи стосовно сина відповідача ОСОБА_6 , обвинуваченого за різними частинами ст. 185 КК України, який неодноразово викрадав у позивача електроінструмент та здавав його у ломбард.

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Буряк В. В. підтримали доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_2 , представник Кропивницької районної ради та приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Мамченко А. А. в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки, учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про можливість відчуження ОСОБА_2 спірного будинку, а заявником не додано доказу на підтвердження того, хто на теперішній час є власником спірного будинку.
Проте, з мотивами відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову погодитись не можна, з огляду на таке.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 13 Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно достатті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову, зокрема є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходятьсяу ньогочи вінших осіб.
Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що: «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив:
- визнати недійсною довіреність, за якою уповноважено ОСОБА_3 відчужити будинок, належний на праві власності ОСОБА_4 , розташований по АДРЕСА_1 , посвідчену 10.12.2020 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Мамченком А. А.;
- визнати недійсним договір дарування, посвідчений 10.12.2020 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Мамченком А. А., укладений від імені ОСОБА_4 ;
- скасувати державну реєстрацію на право власності на майно, належне ОСОБА_5 , а саме на будинок площею 69,6 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 ;
- визнати право власності на частку будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (а. с. 1-5).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначений спірний будинок належить на праві власності ОСОБА_5 (а. с. 97).
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач виставила спірний будинок на продаж та існує загроза відчуження спадкового майна (а. с. 30).
Відповідно до частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
За абзацом четвертим цієї норми права, виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Згідно із абзацами першим - другим частини 5 цієї статті, про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.
Таким чином, арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника та передачі на зберігання іншим особам.
За змістом статті 1 Першого Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
У кожному випадку, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Звертаючись до суду із заявою про застосування заходу забезпечення позову, шляхом накладення арешту на будинок, який на праві власності належить ОСОБА_2 , позивач не навів правових підстав забезпечення позову саме шляхом накладення арешту та не надав докази на підтвердження необхідності забезпечення позову саме у такий спосіб, а застосування такого виду забезпечення позову може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.
З огляду на викладене, суд, враховуючи відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам та баланс інтересів сторін, приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на спірний будинок, в даному випадку не є співмірним заявленим позовним вимогам, невиправданим та таким, який обмежує права відповідача на мирне користування майном, що є підставою для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем.
Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24 листопада 2022 року у справі № 204/4475/21 (провадження № 61-20259св21) та від 12 квітня 2022 року у справі № 391/7/21 (провадження № 61-8820св21).
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на існування ризиків, пов`язаних із можливістю відчуження спірного майна, з огляду на те, що позивачем не доведено, що застосування саме такого способу забезпечення позову, як арешт, є необхідним у спірних правовідносинах.
За змістом частини першої статті 150 ЦПК України, види забезпечення позову не вичерпуються накладенням арешту на майно.
Позов також може бути забезпечено шляхом заборони вчиняти певні дії, зокрема забороною відчуження майна.
При цьому, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями самостійно обирати та застосовувати захід забезпечення позову, який буде співмірний заявленим позовним вимогам, суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з відповідною заявою та обрати інший вид забезпечення позову, передбачений статтею 150 ЦПК України, який буде менш обтяжливим і не буде порушувати права власника майна, а також буде спімірним із заявленими позовними вимогами. 
Посилання позтвача в апеляційній скарзі на наявність кримінальних справ у кримінальних провадженнях стосовно сина відповідача ОСОБА_6 , обвинуваченого за різними частинами ст. 185 КК України, суд не бере до уваги, оскільки заява про забзпечення позову, подана ОСОБА_1 до суду першої інстанції, вказаних посилань не містить.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову з тих підстав, що в заяві не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про можливість відчуження ОСОБА_2 спірного будинку, а заявником не додано доказу на підтвердження того, хто на теперішній час є власником спірного будинку, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та норми права, як наслідок, дійшов помилкового висновку в частині мотивів відмови в задоволенні вказаної заяви.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.
З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, проте, помиликовими є мотиви відмови в задоволенні заяви, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні в частині мотивів відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 16.01.2024.

Головуючий суддя                                                 С. І. Мурашко 

Судді                                                                 О. Л. Карпенко

       О. І. Чельник