ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 677/99/24
Провадження № 33/4820/196/24

       Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Плюти В.С., захисника Кондратюка О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2024,-

в с т а н о в и л а:

Цією постановою          ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, жительку АДРЕСА_1 , одружену, на утриманні має 1 дитину, працюючу фахівцем з медичних питань ТОВ «Фармастат»,

визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 605 гривень 60 копійок.
За постановою суду, 02.01.2024 о 21 год. 06 хв. в м. Красилів, по вул. Кармелюка, 5, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом PEUGEOT 301, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, чим скоїла правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказує, що судом першої інстанції, при розгляді справи, було порушено її право на захист, оскільки не було належним чином повідомлено про дату та час судового засідання. Протокол не містить зазначення технічних характеристик, за допомогою якого саме приладу проводилась відеофіксація події, сам відеозапис змонтований з різних записуючих приладів без вказівки на те хто і коли провів монтаж запису. Зазначає, що працівник поліції має зробити попередження про здійснення відео фіксації, чого ним зроблено не було після її зупинки, чим порушено право на приватність гарантоване Конституцією України та Законом України «Про захист персональних даних» та цивільним кодексом України. Переконує, що погодилась на проходження огляду в медичній установі, однак просила пройти огляд не у КНП «Красилівська БЛ», а у КНП «Хмельницький ОЗЗНПД» у с. Скаржинці, так як у зв`язку з особливостями її роботи з постачання медичних препаратів до лікувальних закладів у неї склалися вкрай неприязні стосунки з працівниками КНП «Красилівська БЛ», що викликало у неї обґрунтовані сумніви у достовірності результатів огляду, про що неодноразово повідомляла працівників поліції, однак ними це було розцінено, як відмову від проходження огляду. Вважає, що місцевим судом не було враховано положення ст. 38 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» згідно якої кожен пацієнт має право, коли це виправдано його станом, бути прийнятим у будь-якому державному лікувальному закладі за своїм вибором. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника Кондратюка О.А., на підтримку поданої ним апеляційної скарги, з посиланням на її доводи, дослідивши матеріали адміністративної справи, перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, уважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Згідно з приписами до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен, на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Зі змісту вказаної норми закону слідує, що проходження такого огляду є обов`язком водія, а не його правом.
Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності її вини, зазначених вимог закону дотримався.
Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні нею правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.
В суді першої інстанції  ОСОБА_1 свою вину не визнала, вказала, що 02.01.2024, рухаючись за кермом автомобіля, здійснила зупинку автомобіля на вимогу працівників поліції, здійснену світловою сигналізацією. Поліцейський запропонував їй пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, посилаючись на те, що він відчув запах алкоголю з автомобіля та повідомив, що її автомобіль доставлять на штраф майданчик, оскільки вона перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вона не погодилась проходити огляд на місці зупинки та висунула вимогу пройти такий огляд в медичному закладі, які розташований у селі Скаржинці. Однак поліцейські не погодились та вказали що потрібно буде проходити огляд в найближчому медичному закладі – Красилівський ЦРЛ. Вона відмовилась проходити огляд в найближчому медичному закладі, через особисті переконання. Заперечила, що вживала 02.01.2024 алкоголь. Стверджувала, що у неї не було ознак алкогольного сп`яніння, а тому вважає, що підстав для походження огляду не було. Порядок проходження огляду їй не роз`яснювався.
Разом з тим, такі показання ОСОБА_1 спростовуються дослідженими місцевим та апеляційним судом доказами.
Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 405813 від 02.01.2024 слідує, що 02.01.2024 о 21 год. 06 хв. в м. Красилів, по вул. Кармелюка, 5, водій ОСОБА_1 керувала транспортним засобом PEUGEOT 301, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та у медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Матеріали справи містять розписки про роз`яснення прав і обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України і ст. 268 КУпАП та про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу, від підпису у яких ОСОБА_1 відмовилася.
З направлення на огляд ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції вбачається, що вона направлявся до медичної установи КНП «Красилівська БЛ». Від такого огляду ОСОБА_1 відмовилася.
У відповідності до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції
З переглянутого судом першої та апеляційної інстанції відеозапису, вбачається, що 02.01.2024 ОСОБА_1 керувала автомобілем PEUGEOT 301, д.н.з. НОМЕР_1 , та була зупинена працівниками поліції, через порушення ПДР – не увімкнула покажчик повороту, перед зміною напрямку руху. В ході розмови працівниками поліції було виявлено, що під час відчинення водійських дверей автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 , відчувся запах алкоголю, та повідомлено про це ОСОБА_1 , у зв`язку з чим працівник поліції запитав ОСОБА_1 , чи вживала вона алкогольні напої, на що вона заперечила. В подальшому, при спілкуванні із ОСОБА_1 поліцейський відчув запах алкоголю від неї, про що поставив ОСОБА_1 до відома. ОСОБА_1 вказала, що це такий запах її парфумів. Поліцейським запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», однак вона відмовилась. Після чого працівником поліції їй було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі – КНП «Красилівська багатопрофільна лікарня», на що остання згоди не надала, зазначала, що бажає пройти такий огляд в медичному закладі, який розташований в с. Скаржинці. Поліцейським було роз`яснено для ОСОБА_1 про те, що нормами законодавства передбачено проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння саме у найближчому медичному закладі, тобто, в м. Красилів, однак у найближчому медичному закладі ОСОБА_1 проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння відмовилась, після чого поліцейським було повідомлено ОСОБА_1 , що відносно неї буде складено адміністративний протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП, за порушення вимог п. 2.5 ПДР, та роз`яснено її права. В подальшому відбулося оформлення адміністративних матеріалів. 
Досліджений відеозапис відображає всі елементи, які мають доказове значення для вирішення питання про наявність чи відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
Відповідно до п.5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 № 1026 передбачена безперервність здійснення відеозапису під час виконання поліцейськими своїх службових обов`язків. Між тим, нормативними документами, які регламентують порядок виявлення та фіксації адміністративних правопорушень, складання протоколів про адміністративні правопорушення та направлення відповідних матеріалів до суду не передбачено обов`язковості надання усього відеозапису, здійсненого у ході виконання поліцейським своїх службових обов`язків. На думку суду, долучений до матеріалів справи відеозапис, на якому зафіксований факт керування ОСОБА_1 автомобілем, розмова поліцейського з нею, відмова від проходження огляду, з`ясування обставин для складання протоколу про адміністративне правопорушення та процесуальні дії, які при цьому вчинили поліцейські, об`єктивно доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, з відеозапису під назвою «0000000_00000020240102213554_0030.MP4» на 14 сек. відео вбачається, що ОСОБА_1 вказала: «Випила пива»; «Випила три бокала шампанського», що підтвердила в судовому засіданні першої інстанції.
Твердження сторони захисту про порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки ОСОБА_1 виявила бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради (с. Скаржинці), а не у КНП «Красилівська Б.Л» з особистих неприязних мотивів з працівниками даної установи відхиляються виходячи з наступного.
Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 року за № 1452/735, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за №1413/27858 (далі - Інструкція).
Вимогами ч. 3 ст. 266 КУпАП визначено, що перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій.
У відповідності п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Наказом Хмельницької обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я № 7 від 12.01.2023 року затверджено перелік закладів охорони здоров`я, яким надано право на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 була зупинена працівниками поліції у м.Красилів. Отже, найближчим медичним закладом для проведення огляду на стан сп`яніння було КНП «Красилівська багатопрофільна лікарня».
Вказаний медичний заклад входить до переліку медичних закладів, яким надано право на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння (пункт 9 Наказу).
А тому, підстав для доставки для проведення огляду ОСОБА_1 в КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради (с. Скаржинці), як про це стверджує сама ОСОБА_1 , у працівників поліції не було, оскільки такий медичний заклад не є найближчим, якому надано право на проведення огляду на стан сп`яніння.
Окрім того, відеозаписом встановлено, що працівники поліції пропонуючи ОСОБА_1 проїхати в найближчий заклад охорони здоров`я, яким була КНП «Красилівська багатопрофільна лікарня» діяли у відповідності до законодавчих вимог. З відео видно, що поліцейським було чітко пояснено ОСОБА_1 порядок проходження огляду на стан сп`яніння та повідомлено необхідність проходження огляду саме в найближчому закладі охорони здоров`я, яким є КНП «Красилівська БЛ». 
Слід зазначити, що особа відносно якої проводиться огляд не вправі виставляти свою умови та побажання щодо медичного закладу, оскільки чинним законодавство передбачено встановлений порядок направлення водіїв на проходження огляду до медичного закладу. 
У матеріалах справи відсутні, апелянтом,  під час апеляційного перегляду, не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні твердження поданої апеляційної скарги є неприйнятними.
Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Щодо порушення права ОСОБА_1 на захист через її неналежне повідомлення про дату та час розгляду справи, то такі посилання є необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять розписку (а.с. 15,16) про особисте одержання повісток на ім`я ОСОБА_1 на 11 годину 05.02.2024 та 14 годину 07.02.2024, тобто на день винесення постанови судом. Окрім того, розгляд справи відбувся за її участі та участі захисника.
Також право ОСОБА_1 було відновлене апеляційним судом, їй, як апелянту та її захиснику, надано право давати пояснення, заявляти клопотання, брати безпосередню участь у судому засіданні, користуватися правовою допомогою, збирати і подавати суду докази на підтвердження своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Свої права в апеляційній інстанції вона реалізувала, скориставшись правовою допомогою. Її захист здійснював захисник Кондратюк О.А., який під час судового засідання, давав пояснення та докази на підтвердження доводів апеляційної скарги, виконував інші дії відповідно до укладеної із ОСОБА_1 угоди, а тому порушення її прав на захист виключається.
Всі інші доводи, наведені у апеляційній скарзі та захисником, в судовому засіданні, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянтів, викладений ними у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.
Суд обґрунтовано прийшов до висновку, керуючись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні цього адміністративного правопорушення, є способом її самозахисту, бажанням уникнути відповідальності за скоєне та спростовується матеріалами справи.
Постанова судді місцевого суду про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, відповідає вимогам Закону, адміністративне стягнення за це правопорушення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.130 КУпАП, а тому підстав для її скасування чи зміни немає.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не убачається. 
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,- 
       
п о с т а н о в и л а:

       Постанову Красилівського районного суду Хмельницької області від 07 лютого 2024 щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а її апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького 
апеляційного суду                                        Л.М.Кулеша