ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/452/24	Головуючий по 1 інстанції	
22-ц/821/313/24 Справа №707/2363/22 	Смоляр А.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       13 лютого 2024 року м. Черкаси   :
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О. М., Сіренка Ю. В., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року та на додаткове рішення від 25 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , який зазнав значних механічних пошкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.06.2022. Її автомобіль під керуванням її чоловіка ОСОБА_3 , рухаючись по вул. Чигиринський шлях в с.Червона Слобода, Черкаського району, Черкаської області потрапив у ДТП з участю транспортного засобу Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням власника - ОСОБА_1 .
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.07.2022 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні даної ДТП.
Відповідно до страхового полісу АР №2005864 від 23.06.2021 цивільно-правова відповідальність автомобіля Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував винуватець ДТП, була застрахована на суму 130000,00 грн., франшиза - 0 грн.
Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи №19 від 19.03.2023, вартість матеріальних збитків спричинених власнику автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті ДТП, яке відбулося 09.06.2022 о 11 год. 50 хв., прирівнюється до ринкової вартості автомобіля на момент ДТП і складає 335560,00 грн; вартість відновлювального ремонту - 548964,27 грн.; вартість автомобіля в пошкодженому стані - 108211,00 грн.
Страхова компанія ТДВ «Гардіан» повністю виконала свої зобов`язання за полісом АР №2005864 від 23.06.2021 в межах грошової суми 130000,00 грн.
09.09.2022 позивач надіслала відповідачу вимогу про відшкодування збитків. У відповідь на вимогу від 19.09.2022 ОСОБА_1 відмовився відшкодувати позивачу вказану суму збитків.
У зв`язку з цим ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду завдану в наслідок ДТП, визначивши розмір шкоди, який не покриває страхове відшкодування, у 97349,00 грн., а також судові витрати.
Крім того, 27.11.2023 представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до заяви про ухвалення додаткового рішення додано договір про надання адвокатських послуг від 17.08.2022, розрахунок суми гонорару за надані адвокатські послуги відповідно до договору про надання адвокатських послуг від 17.08.2022, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.11.2023, квитанцією до прибуткового касового ордера №5 від 24.11.2023.
Також, в матеріалах справи є квитанції до прибуткового касового ордера №45 від 11.08.2022 за проведення експертного дослідження щодо оцінки автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , №А07-23 від 11.08.2022 у розмірі 3000,00 грн. та №14 від 28.02.2023 за проведення судової автотоварознавчої експертизи №19 від 19.03.2023 у розмірі 6000,00 грн.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану ДТП, в сумі 97349,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1049,02 грн.
Додатковим рішенням від 25 грудня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20500,00 грн. витрат на правничу допомогу та витрати на залучення експерта у загальному розмірі 9000,00 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що рішення прийняте на підставі судової експертизи, яка виконана всупереч чинному законодавству, а тому не може слугувати належним та допустимим доказом у цій цивільній справі. Жодних інших доказів, на підставі яких можливо було б визначити розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, позивачем не надано. Суд не дослідив обставини продажу автомобіля та ігнорував клопотання про витребування доказів, що призвело до порушення прав відповідача на справедливий суд. 
Також скаржник вказує, що позивачем не було залучено страховика, а саме ТВД СК «Гардіан», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП, при цьому позивач не повідомила під час розгляду справи розмір отриманого страхового відшкодування.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25.12.2023, ОСОБА_1 вказує, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката у даній справі є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката.
Зазначає, що позивачем не було вказано попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат разом з першою заявою по суті, тому в задоволенні стягнення судових витрат слід відмовити. Також перелік виконаних робіт адвокатом не співпадає з тривалістю витраченого ним часу за надання правової допомоги в судових засідання.
Скаржник заперечує витрати за проведення експертизи в сумі 6000,00 грн., так як такі заявлялися в уточнених позовних вимогах, але не було вимоги про компенсацію вказаної суми, і також заперечує витрати в сумі 3000,00 грн. за проведення експертизи № А07-23 від 11.08.2022, оскільки ця експертиза була проведена до подання позивачем позовної заяви до суду. Тому ці витрати не можуть бути судовими.
Відзив на апеляційні скарги не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в частині оскарження рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу щодо додаткового рішення Черкаського районного суду Черкаської області необхідно задовольнити частково.
Згідно з ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що 09.06.2022 об 11 год. 50 хв. по вул. Чигиринський шлях в с.Червона Слобода Черкаського району Черкаської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля позивача Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , та транспортного засобу Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням власника - ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 08.07.2022 у справі №070/1218/22, водія транспортного засобу Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП по факту вказаної вище ДТП.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 .
09.09.2022 ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП на суму 101844 грн.
19.09.2022 ОСОБА_1 надіслав позивачу відповідь, в якій зазначає про безпідставність вимоги щодо сплати ним коштів, оскільки надані позивачем докази не підтверджують розраховану суму.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварозначої експертизи №19 від 19.03.2023, вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП прирівнюється до його ринкової вартості на момент ДТП і складає 335560,00 грн.; вартість відновлювального ремонту - 548964,27 грн.; вартість автомобіля пошкодженого внаслідок ДТП - 108211,00 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових становить 227 348, 53 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач (винуватець ДТП) несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок ДТП у розмірі різниці між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика, посилаючись висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №208/2600/17. Відповідачем під час розгляду справи не спростовано розмір збитків, понесених позивачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сума завданих збитків підтверджується належними допустимими та достатніми доказами, зокрема висновком судової товарознавчої експертизи проведеної в ході розгляду справи, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції й відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги з огляду на таке.
За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.
Згідно з вимогами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Згідно із статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.
Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження її автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварозначої експертизи №19 від 19.03.2023, вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок ДТП прирівнюється до його ринкової вартості на момент ДТП і складає 335560 грн.; вартість відновлювального ремонту - 548964,27 грн.; вартість автомобіля пошкодженого внаслідок ДТП - 108211 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових становить 227 348, 53 грн. 
Отже, ОСОБА_4 , є завдавачем шкоди транспортному засобу марки Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди, а позивачі повинні доводити лише наявність шкоди та її розмір.
Посилання скаржника, що позивач не залучила до участі у справі страхову компанію, є хибними, адже в самій позовній заяві позивачкою вказується та не заперечується про те, що страховою компанією «Гардіан» їй було відшкодовано 130000,00 грн. в межах страхового ліміту.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертного дослідження № 19 від 19.03.2023 є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом, оскільки експерт не досліджував транспортний засіб так як автомобіль був частково відремонтований, і відповідно експерту забороняється самостійно збирати матеріали, що підлягають дослідженню.
У зазначеному висновку експертного дослідження експертом вказується, що йому надійшла ухвала Черкаського районного суду від 01.12.2022 щодо проведення судової авто товарознавчої експертизи, з ухвалою надано матеріали цивільної справи № 707/2363/22 в 1 томі на 102 аркуші, отже, судом самостійно було направлено експерту матеріали справи для дослідження, що спростовує доводи апелянта.
Щодо незгоди відповідача з оцінкою вартості матеріального збитку, визначеною висновком експертного дослідження, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена ст.129 Конституції та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення.
Суд першої інстанції сприяв кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази, визнав обов`язковою явку в судове засідання відповідача ОСОБА_5 , щоб останній скористався правом представити перед судом ті аргументи, які він вважає важливими для справи, проте відповідач в судове засідання не з`явився.
Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із положеннями статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, якщо позивач для підтвердження розміру шкоди надає письмовий доказ заподіяної шкоди, а відповідач, заперечуючи проти розміру шкоди, після виконання судом вимог п. 4 частини 5 статті 12 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог статей 89, 263 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.
Суди першої інстанції, встановивши, що позивач надав докази на підтвердження розміру заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди, а відповідач, заперечуючи такий розмір, доказів на спростування вказаного не надав, суд правильно вважав, що позов слід задовольнити.
До такого висновку прийшов ВС в постанові від 10 січня 2018 року у справі № 458/439/16 (№ 61-357 св 18).
Отже, суд першої інстанції надав мотивовану оцінку аргументам, наведеним позивачем в позовній заяві щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 майнової шкоди, а тому підстав для визнання їх неправильними у колегії суддів немає.
Доводи скаржника на те, що позивач відремонтувала та реалізувала на даний час пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль, а тому сума збитків повинна бути зменшена, не має прямого значення при визначенні вказаного спору, та визначення суми завданих збитків, оскільки позивач визначаючи суму завданих збитків, не включав до неї суму страхового відшкодування, яку він отримав від страховика 130000,00 грн., та залишкову вартість автомобіля 108211,00 грн.
Щодо оскарження додаткового рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023 року, апеляційний суд зазначає наступне.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 59 Конституції України гарантовано право на професійну правничу допомогу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Відповідно до вимог статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках зазначала про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Так, апеляційним судом встановлено, що у заяві про уточнення позовних вимог від 31.07.2023 позивач вказала, що остаточний розмір судових витрат буде визначено в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України.
27.11.2023 представник позивача звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до заяви про ухвалення додаткового рішення додано договір про надання адвокатських послуг від 17.08.2022, розрахунок суми гонорару за надані адвокатські послуги відповідно до договору про надання адвокатських послуг від 17.08.2022, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 24.11.2023, квитанцією до прибуткового касового ордера №5 від 24.11.2023.
Також в матеріалах справи містяться квитанції до прибуткового касового ордеру №45 від 11.08.2022 за проведення експертного дослідження щодо оцінки автомобіля Mitsubishi Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , №А07-23 від 11.08.2022 у розмірі 3000,00 грн. та №14 від 28.02.2023 за проведення судової автотоварознавчої експертизи №19 від 19.03.2023 у розмірі 6000,00 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення правничої допомоги, районний суд виснував, що не підлягає до задоволення стягнення витрат на правову допомогу в частині щодо участі представника позивача в судовому засіданні 22.11.2022, оскільки відповідно до матеріалів справи останній подав заяву про проведення судового засідання в цей день без його участі. В решті вимог сума визначена представником позивача є обґрунтованою, та такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг. Також при розгляді справи позивачем були понесені витрати за надані послуги експерта. Тому стягнув з відповідача 20500,00 грн. витрат на правничу допомогу та 9000,00 грн. за експертні послуги.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. 
Перевіривши час, який було витрачено адвокатом Солоньком М.Ф. на представництво в судових засіданнях, 25.04.2023, 18.05.2023, 13.06.2023, 04.07.2023, 11.09.2023, 22.11.2023, суд дійшов висновку, що тривалість судових засідань становила 4 години 3 хвилини, то й відповідно стягненню повинна підлягати сума в 4003,00 грн. з розрахунку, що Договором про надання правової допомоги від 17.08.2022 передбачено, 1 година роботи адвоката - 1000,00 грн. 
Також з розрахунку суми гонорару за надані адвокатські послуги віл 24.11.2023 вбачається, що адвокат на вивчення та правовий аналіз матеріалів витратив 4 години часу, однак останній не обґрунтовує та не вказує на що саме він витратив вказаний час, як і не обґрунтовує час в 5 годин на підготовку процесуальних документів (відзив, заперечення, клопотання тощо).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31 січня 2019 року, зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката».
Відповідно до процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19 лютого 2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».
Таким чином, суд зазначив, що у питанні визначення розподілу судових витрат судді мають виступати виключно як арбітри та надавати оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами. Вирішення питання про розподіл судових витрат судом на власний розсуд може бути підставою для оскарження такого рішення.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції не повно дослідив докази та встановив обставини, та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 20500 гривень витрат за надання правової допомоги адвокатом Солоньком М. Ф. позивачу ОСОБА_2 .
Апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на додаткове рішення суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з обставин вказаної справи та фінансового стану обох сторін дійшов висновку, що обґрунтованою сумою витрат на правову допомогу є 10003 грн., якій підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 .
Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно стягнув витрати за експертній послуги в сумі 9000,00 грн., оскільки за висновок експерта № 19 від 19.03.2023 позивачкою було сплачено 6000,00 грн. про які вона заявляла і саме ця сума підлягає стягненню.
Суд не вправі був стягувати з відповідача 3000 грн. за проведений звіт № А07-23 від 11.08.2022, який позивачкою був наданий разом з позовною заявою, як доказ, однак цей доказ судом не брався до уваги, і в рішенні суду від 22.11.2023 було відмовлено в частині стягнення вказаної суми. 
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо рішення суду першої інстанції від 22.11.2023 висновків суду першої інстанції не спростовують, однак враховуючи, що з ОСОБА_1 помилково було стягнуто на користь ОСОБА_2 судовий збір 1049,02 грн., оскільки він є інвалідом 2 групи, а тому відповідно до статті 376 ЦПК України це є підставою для зміни судового рішення.
Додаткове рішення Черкаського районного суду від 25 грудня 2023 року також підлягає зміні, шляхом зменшення розміру витрат на правову допомогу з 20500,00 до 10003,00 грн., та зменшення витрат на залучення експерта з 9000,00 грн. до 6000,00 грн.
Враховуючи, що скаржник ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, а тому у відповідності до п. 9 ч. 5 Закону України «Про судовий збір», понесені судові витрати за розгляд справи апеляційним судом слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року та додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023 року, задовольнити частково.
Змінити резолютивну частину рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 листопада 2023 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в сумі 1049,02 грн., вказавши:
«Судовий збір в сумі 1049,02 грн. компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави».
В решті рішення залишити без змін.
Змінити додаткове рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 25 грудня 2023 року в частині витрат на правову допомогу та залучення експерта, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_2 з 20500,00 грн. до 10003,00 грн., та витрати на залучення експерта - з 9000,00 грн. до 6000,00 грн.
Судовий збір за розгляд справи апеляційним судом віднести за рахунок держави. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: