ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 березня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/309/24
Головуючий у першій інстанції – Требух Н.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/485/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів:  Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Піцан В.М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Єлецький Посад», ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова про забезпечення позову від 02 лютого 2024 року (місце ухвалення – м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єлецький Посад», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень,
                                      В С Т А Н О В И В :
У січні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Кузьмін Д.Л. звернувся з позовом до ТОВ «Єлецький Посад», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень. Разом з позовом подав заяву про забезпечення позову, в обгрунтування якої посилався на те, що предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який укладено 28.06.2023 між ТОВ «Єлецький Посад» (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В. за реєстровим номером № 5003, а також скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Заявник посилається, що позов подано з метою повернути нежиле приміщення у власність ТОВ «Єлецький Посад» для можливості в подальшому задовольнити свої грошові вимоги до ТОВ «Єлецький Посад» за рахунок такого нерухомого майна, та зазначає, що спірне нежиле приміщення знаходиться у власності ОСОБА_2 , який може безперешкодно ним розпорядитися шляхом відчуження або обтяження прав на таке нерухоме майно у зв`язку з чим позивач не зможе здійснити ефективний захист своїх інтересів на звернення стягнення на нерухоме майно боржника в рамках цього судового провадження.
У заяві просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежиле приміщення загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомо майна 1737451474101.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2024 у задовленні заяви про забезпечення позову відмовлено.
В обгрунтування місцевий суд з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14/88цс20) прийшов до висновку, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру, в разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню та заявником не доведено, що незабезпечення вказаного позову немайнового характеру в обраний спосіб (арешт нерухомого майна) ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, а отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цй справі.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 – адвокат Кузьмін Д.Л. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 02.02.2024, та ухвалити нове рішення про задовлення заяви про забезпечення позову.
В обгрунтування незаконності та необґрунтованості судового рішення заявник посилається на те, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежиле приміщення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи.
Поштовою кореспонденцією 23.02.2024 ТОВ «Єлецький Посад» направило на адресу суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, проте він не може бути прийнятий судом оскільки поданий поза межами строку встановленого ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 12.02.202, яку ТОВ «Єлецький Посад» отримало 13.02.2024 в електронний кабінет (а.с. 55).
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином: ТОВ «Єлецький Посад» отримало судову првістку, що підтверджується зворотнім повідомленням (а.с. 108); представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Давиденко В.В. повідомлений в судовому засіданні 27.02.2024 (а.с. 72), який на відеоконференцію 05.03.2024 не вийшов про що складена довідка (а.с. 121, 122); направлена судова кореспонденція на поштову адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернулась до суду не вручено з відмітками «адресаат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 111-112, 113-114, 115-116, 117-118), що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення повісток у день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.07.2022 у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21).
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Давиденко В.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Судом встановлено, що у січні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Кузьмін Д.Л. звернувся з позовом до ТОВ «Єлецький Посад», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень.
Разом з позовом подав заяву про забезпечення позову в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежиле приміщення загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1737451474101.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову місцевий суд з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14/88цс20) прийшов до висновку, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру, в разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню та заявником не доведено, що незабезпечення вказаного позову немайнового характеру в обраний спосіб (арешт нерухомого майна) ускладнить чи немоливить виконання рішення суду, а отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цй справі.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчинення певних дій.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально- правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.
Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.
З урахуванням викладеного вище та дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки враховуючи предмет позову, наведені позивачем обґрунтування заявлених вимог та докази, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову (накладення арешту на спірне нерухоме майно) та предметом позовних вимог, вбачається необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту щодо нежилого приміщення загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1737451474101, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав н нерухоме майно … (а.с. 75-76, 109-110), застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист порушеного права позивача та невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про задоволення позову, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.
Як вбачається, в обгрунтування наявності підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 посилається, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 08.11.2023 стягнуто з ТОВ «Єлецький Посад» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 489 988, 49 грн, 3 % річних в сумі 68 829, 53 грн, а разом 558 818, 02 грн та відшкодування судового збору в сімі 5 588, 19 грн. Вказана постанова суду відповідачем не виконується та 19.12.2023 відкрито виконавчі провадження з примусового виконання вказаного рішення суду, проте у відповідача відсутні грошові кошти та будь-яке майно, на яке можливо звернути стягнення. Крім того, 28.06.2023 відповідачем було відчужено нежиле приміщення загальною площею 190, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1737451474101.
12.04.2023 набрало законної сили рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.02.2023 № 751/2519/22 про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 1 533 330 грн, а 12.04.2023 подано позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (справа № 751/3052/23).
27.06.2023 приватним виконавцем знято арешт майна, а 28.06.2023 спірне приміщення було відчужено.
З урахуванням викладеного вбачається, що оспорюваний правочин вчинено після пред`явлення позовів до ТОВ «Єлецький Посад» про стягнення заборгованості та наступного дня, після скасування арешту в рамках виконавчого провадження щодо виконання одного з судових рішень, та за наявності  іншого спору в суді, позов щодо якого подано 21.04.2023.
Отже не вжиття заходів в межах даного позову презведе до необхідності звертатись у разі відчуження з іншими позовами, враховуючи, що позивач в обгрунтування позовних вимог посилається, що правочин є фраундаторним.
Матеріали справи не містять доказів про наявність у ТОВ «Єлецький Посад» іншого нерухомого майна.
Крім того, помилковим є посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), оскільки, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що підстава та предмет позову зазначеної вище справи та справи яка перебуває на розгляді не є тотожними, оскільки вид (спосіб) забезпечнння позову в першу чергу повинен узгоджуватися з предметом та підставами позову, а в другу – бути співмірними із заявленими вимогами.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаного не врахував, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення, та при розгляді справи місцевим судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Чернігова про забезпечення позову від 02 лютого 2024 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт на нежиле приміщення загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1737451474101.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.
Судове рішення у повному обсязі складено 07.03.2024.

Головуючий                                                       Судді: