Справа № 346/3913/22 
Провадження № 22-ц/4808/398/24 
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді                Мальцевої Є.Є.
суддів:                       Девляшевського В.А, Баркова В.М.,
секретар Струтинська Д.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та стягувача ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.02.2023 року про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року заявник ОСОБА_2 , який є боржником у виконавчому провадженні, звернувся до суду з скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.02.2023 року про відкриття виконавчого провадження, посилаючись на те, що 01.02.2023 року державним виконавцем вищевказаного відділу ДВС відкрито виконавче провадження №70904305 щодо примусового виконання судового наказу №346/3913/22, виданого 24.10.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 
Вказану постанову заявник вважає незаконною з огляду на те, що місце відкриття виконавчого провадження не відповідає адресі зареєстрованого місця проживання заявника, внаслідок чого були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження, в якому заявник є боржником. 
Також вказував, що повідомляв вищевказаний орган державної виконавчої служби про власне місце проживання, де він зареєстрований та фактично проживає, проте державний виконавець не передав виконавче провадження на виконання у відповідний інший орган державної виконавчої служби за місцем проживання боржника.
У зв`язку з наведеним вважає, що дії вчинені державним виконавцем, а саме відкриття виконавчого провадження, є незаконними та порушують його права як боржника у виконавчому провадженні.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2024 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Визнано неправомірною та скасовано постанову, винесену державним виконавцем Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Кушицькою М.В. 01.02.2023 року, про відкриття виконавчого провадження №70904305 щодо примусового виконання судового наказу №346/3913/22, виданого 24.10.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржили Коломийський ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та стягувач ОСОБА_1 , просять її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні скарги, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушеннями норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Представник вказаного органу ДВС Попик В.П. в апеляційній скарзі вказала, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець діяв у відповідності до чинного законодавства та оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена у відповідності до вказаної у виконавчому документі та заяві про відкриття виконавчого провадження адреси місця проживання боржника: " АДРЕСА_1 ", внаслідок чого примусове виконання належить до територіальної юрисдикції Коломийського ВДВС.
Щодо передачі виконавчого провадження до органу ДВС за фактичним місцем проживання скаржника, то така буде здійснена негайно після закінчення судового розгляду цієї справи, щоб не створювати перешкоди для судового процесу. Просила врахувати, що скаржник ОСОБА_2 повідомив про зміну місця проживання лише після отримання Відділом ухвали Коломийського міськрайонного суду від 31.07.2023 року про відкриття судового провадження у даній справі.
В апеляційній скарзі представник стягувача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 зазначає, що 25 вересня 2022 року стягувачем було подано до Коломийського міськрайонного суду заяву про видачу судового наказу, через систему «Електронний суд», оскільки на той час вона перебувала за кордоном. Місце реєстрації боржника їй не було відомо, однак, останнім місцем проживання подружжя являлася адреса її проживання, АДРЕСА_1 , саме тому у заяві про видачу судового наказу вона зазначила її. Перед ухвалення судового наказу суд 27 вересня 2022 року надсилав запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Івано-Франківській області, однак відповіді не отримав, тому у судовому наказі зазначив адресу боржника: « АДРЕСА_1 ».
Таким чином стягувачем ОСОБА_1 було подано заяву про відкриття виконавчого провадження за місцем проживання боржника, вказаним у виконавчому документі: « АДРЕСА_1 »(єдину відому адресу проживання боржника) до Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області.
Виконавче провадження відкрите державним виконавцем за адресою, зазначеною у виконавчому документі, із урахуванням заяви стягувача про примусове виконання рішення суду. Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику рекомендованим листом за місцем проживання, що вказане у виконавчому листі. Отже, держаним виконавцем виконано вимоги Закону України "Про виконавче провадження", тому доводи скарги поданої боржником є безпідставними.

Заявник ОСОБА_2  своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.Відповідно до ч.3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до приписів ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_1 в судове засідання не явилися. Представник Коломийського ВДВС та представник ОСОБА_1 в судове засідання теж не явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. 
Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності боржника, стягувача, представників Відділу державної виконавчої служби та стягувача, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарг представника ОСОБА_2 – адвоката Цуркан Д.Ю., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що 24.10.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ №346/3913/22, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 
В даному судовому наказі зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 як боржника вказана АДРЕСА_1 . 
01.02.2023 року стягувач ОСОБА_1 звернулась до вказаного відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, зазначивши те саме місце проживання, що і в судовому наказі №346/3913/22. 
Постановою державного виконавця Коломийського ВДВС Кушицької М.В. від 01.02.2023 року було відкрито виконавче провадження №70904305 щодо примусового виконання вищевказаного судового наказу.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 вказаного Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 ст.13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч.5 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Згідно зі ст.ст. 4, 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення, в якому зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності,по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Відповідно до ч.5 ст. 26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з ч.1 ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. При цьому місцем виконання рішення є місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника.
Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника, зазначеного у виконавчому документі, даним, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Указане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15676/16 (адміністративне провадження № К/9901/33621/18), у постанові від 24 червня 2022 року у справі № 363/3328/14-ц (провадження № 61-3346св22), а також у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 242/3831/19(провадження № 61-782св21).
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» одним із обов`язкових реквізитів виконавчого документа є адреса місця проживання чи перебування боржника - фізичної особи.
У разі встановлення, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, приватний виконавець повертає його відповідно до приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
При надходженні до виконавця виконавчого документа, він зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, й щодо зазначення у виконавчому документі адреси місця проживання чи перебування боржника - фізичної особи.
У справі, що переглядається, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.10.2022 року Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано судовий наказ №346/3913/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 01.02.2023 року стягувач ОСОБА_1 звернулась до вказаного відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження, зазначивши ту ж адресу. 
У відомостях про адресу місця проживання боржника ОСОБА_2 в обох документах зазначено: " АДРЕСА_1 ".
Таким чином, вказана у судовому наказі та заяві стягувача адреса місця проживання боржника територіально відноситься до підпорядкованого Коломийському ВДВС округу.

Місце виконання виконавчого документа на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження визначається не виконавцем, а відомостями, що містить виконавчий документ, складений та виданий уповноваженою на те особою, в якому, серед іншого, зазначається місце проживання боржника. Саме на підставі таких відомостей виконавець вирішує питання про відкриття виконавчого провадження.
З урахуванням вказаного, завдяки вимог процесуального закону та за умови належного виконання процесуальних обов`язків й незловживання учасниками судового процесу процесуальними правами презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом. З урахуванням викладеного, відсутні підстави вимагати від виконавця здійснення додаткової перевірки інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача під час відкриття виконавчого провадження.
Водночас, перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитися, що адреса місцезнаходження, місця проживання (перебування) боржника належить до території виконавчого округу виконавця.
Лише якщо виконавчий документ пред`явлено стягувачем не за місцем виконання (тобто місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, зазначене у виконавчому документі, є таким, що не може бути місцем виконання для виконавця, якому пред`явлено виконавчий документ) виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу (пункт 10 частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його відповідно із вказаними вимогами.
У судовому наказі №346/3913/22 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та у заяві стягувача була зазначена єдина адреса місця проживання боржника ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , та постановою від 01.02.2023 року державним виконавцем Коломийського ВДВС правомірно, відповідно та в межах наданих повноважень Законом України Про виконавче провадження було відкрито виконавче провадження №70904305 щодо примусового виконання вищевказаного судового наказу.
Доказів на підтвердження того, що на час відкриття виконавчого провадження державному виконавцю була відома інша адреса проживання боржника, матеріали справи не містять.
Оскаржуючи дії державного виконавця, ОСОБА_2 вказує на порушення його прав як боржника у зв`язку із тим, що він не мав можливості своєчасно отримати постанову про відкриття виконавчого провадження, виконувати рішення суду, що могло б в майбутньому послужити приводом для претензій до виконання ним батьківських обов`язків. 
Як встановлено судом оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята на підставі постанови суду, у якій місцем проживання боржника (позивача) зазначено відповідну адресу.
Отже, наказ, на підставі якого було прийнято оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, не містив альтернативних адрес місця проживання боржника, у зв`язку з чим його аргументи з посиланням на правові висновки, викладені у постанові від 05.05.2021 у справі №160/15005/20 про протиправність оскаржуваної постанови через те, що державний виконавець не упевнився, яка з зазначених у постанові суду адрес проживання боржника є його зареєстрованим місцем проживання, є безпідставними.
Суд також уважає за необхідне звернути увагу, що у справах № 380/7750/20 та № №380/9335/20, на правові висновки в яких посилається представник боржника ОСОБА_5 , виконавчі провадження відкрито на підставі виконавчих написів нотаріуса, у яких адреса «місця проживання» (місця фактичного проживання) визначена ним самостійно або ж зі слів стягувача (із заяви про видачу виконавчого напису).
Водночас у цій справі виконавчим документом був наказ суду про стягнення аліментів, а відповідне місце проживання було визначено судом на підставі відомостей, вказаних заявником. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.07.2023 у справі № 211/4347/15-ц Верховний Суд уже оцінював юридичні наслідки відкриття виконавчого провадження на підставі рішення (ухвали) суду, у якому місцем проживання боржника зазначена адреса, що відрізняється від зареєстрованого місця проживання боржника.
Великою Палатою Верховного Суду постановлено ухвалу від 15.03.2023 у справі № 211/4347/15-ц з окремою думкою, в якій суддя вказує, що відмінність у виді виконавчого документа, який підлягав примусовому виконанню у конкретній справі, та різна кількість адрес боржників у різних справах, не впливають на вирішення однієї і тієї ж процесуальної проблеми щодо наявності обов`язку державного виконавця перевіряти адресу проживання боржника під час відкриття виконавчого провадження.
Однак, цей аргумент був відхилений Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2023 року по справі № 922/1689/21 (ЄДРСРУ № 114319305) з огляду на те, що наявність окремої думки судді не впливає на чинність судового рішення, зокрема ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.04.2023 у справі № 211/4347/15-ц, а є окремою думкою судді, який не згодний з рішенням.
Оцінюючи вказану особливість, у тому числі в аспекті висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15.07.2021 у справі № 380/9335/20 (що примусове виконання рішень має бути певним чином наближеним, прив`язаним до місця проживання/перебування боржника; щодо обов`язку виконавця упевнитися, що виконавчий документ поданий з дотриманням правил підвідомчості), Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що з огляду на обов`язок суду щодо належного повідомлення учасників справи про судові засідання та належне направлення процесуальних документів, можна стверджувати, що суд тримає під контролем відповідність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) учасників справи.
Виконавчий документ видав суд і державний виконавець не може на власний розсуд вносити зміни за цим документом (подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.07.2022 у справі № 908/309/21 від 23.03.2020 у справі № 806/2273/17).
Таким чином, презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом, а отже виконавець на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не був зобов`язаний самостійно встановлювати адресу боржника, відповідно не здійснення дій щодо перевірки місця реєстрації позивача як боржника не може свідчити про те, що виконавче провадження було відкрито протиправно.
З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 , і з  висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець, відкривши виконавче провадження, діяв неправомірно, неможливо погодитися. 
Адже з матеріалів справи та виконавчого провадження чітко і однозначно убачається, що помилка при здійсненні виконавчого провадження не є наслідком дій та/чи бездіяльності державного виконавця, а допущена унаслідок повідомлення стягувачем неповних та недостовірних даних про особу боржника суду та, відповідно, державному виконавцю.
За ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду від 15 січня 2024 року постановлена з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги.
У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявника ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на судовий збір в розмірі 3028 грн.. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд    
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та стягувача ОСОБА_1 задовольнити. 

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15 січня 2024 року скасувати. 

В задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною та скасування постанови Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.02.2023 року про відкриття виконавчого провадження відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції судовий збір 3028 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2024 року.

Судді                                                   Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський
В.М. Барков