Справа № 466/2651/23                                Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/3136/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       19 березня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
               головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.
               з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника апелянта ОСОБА_2 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року в складі судді Свірідової В.В. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення позики, - 
встановив:
У березні 2023 року позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 350 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.01.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до якого позивачка передала у власність відповідачки, а відповідачка зобов`язалася повернути 350 000 грн. в строк до 12 лютого 2023 року. Однак, всупереч умова договору відповідачка зазначеної суми в строк не повернула, в досудовому порядку врегулювати спір не вдалося.
Одночасно, 17 березня 2023 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про забезпечення позову.
Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_5 лист, датований 01.03.2023 р., в якому остання свій борг визнає та вказує, що в неї відсутні кошти. Із майна має лише квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що не планує її продавати, однак 10.03.2023 на сайті газети «Ваш магазин» побачила опубліковане оголошення про продаж чотирикімнатної квартири по АДРЕСА_2 , загальною площею 80,6 кв.м. із зазначенням номера телефону, який належить відповідачці ОСОБА_5 . Відомості про квартиру в оголошенні співпадають із відомостями про квартиру у документі про право власності. 
Зазначеними діями відповідачка бажає продати квартиру і немає наміру віддавати кошти. Якщо відповідачка відчужить квартиру, у неї не залишиться іншого майна, за рахунок якого вона зможе відповідати за своїми зобов`язаннями перед позивачкою. 
Вжиття заходів забезпечення позову необхідне з метою забезпечення позивачці реального та ефективного виконання можливого судового рішення, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:2529909146060; заборонити державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які реєстраційні дії з об`єктом нерухомого майна – квартирою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:2529909146060.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.
З метою забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення позики, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 2529909146060.
Заборонено державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які дії з об`єктом нерухомого майна квартирою квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер нерухомого майна 2529909146060.
Ухвалу оскаржив ОСОБА_3 , як особа, яка не брала участі у справі, проте вважає, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки з огляду на таке.
Зветає увагу, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено Договір позики грошей, посвідчений двадцять четвертого січня дві тисячі двадцять другого року Амбросійчук Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 164 зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень, посвідчений десятого червня дві тисячі двадцять другого року Амбросійчук Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 922, за умовами яких Позикодавець надав, а Позичальник зобов`язався повернути Позикодавцеві грошові кошти в сумі 2 831 810,00 (два мільйони вісімсот тридцять одна тисяча вісімсот десять) гривень 00 копійок у термін не пізніше двадцять четвертого січня дві тисячі двадцять третього року (у відповідності до п. 3 Договору позики грошей зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень до договору позики грошей). 
В якості забезпечення зобов`язань за Договором позики грошей між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки, посвідчений двадцять четвертого січня дві тисячі двадцять другого року Амбросійчук Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 166 зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень до договору іпотеки, посвідченого нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. 10.06.2022 за реєстровим № 924.
Відповідно до п. 5.4 Договору іпотеки зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень до договору іпотеки, у разі невиконання ОСОБА_5 в строк до двадцять четвертого січня дві тисячі двадцять третього року зобов`язання за Договором позики грошей зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень до договору позики грошей, «25» січня 2023 року ОСОБА_3 набуває право звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок виконання зобов`язань за Договором позики грошей зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень до договору позики грошей у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_5 умов Договору позики та Договору іпотеки, 25 січня 2023 року ОСОБА_3 набув право звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
З аналізу ухвали про забезпечення позову у справі №466/2651/23 вбачається, що арешт накладено саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер 2529909146060, який знаходиться в іпотеці по Договору іпотеки, посвідченого 24.01.2022 ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_3 є іпотекодержателем вищезазначеної квартири, відтак ухвала Шевченківського районного суду від 20.03.2023 року у даній справі вплине на можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на його права та інтереси. 
Додає, що він ( ОСОБА_3 ) немає можливості на реалізацію свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки – квартири на яку накладено арешт, а також позбавлений права на розпорядження своїми власними коштами у розмірі 100 000,00 дол. США, які належали йому на праві власності. 
Зазначає, що заявником не доведено імовірності того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити реальне виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. 
Окрім того, зауважує, що накладення арешту на квартиру порушує принцип співмірності позовних вимог та заходів забезпечення позову, а сам по собі арешт майна створює перешкоди звернути стягнення на предмет іпотеки. 
З наведених підстав, вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у заяві про забезпечення позову відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника позивача ОСОБА_1 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з такого. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, зважаючи на фактичні обставини справи, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки таке є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18, від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20).
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами дійсно виник спір з приводу повернення коштів за договором позики від 12.01.2023.
Однак, крім з`ясування факту існування спору між сторонами, необхідним для з`ясування є і сутність (характер) спірних правовідносин.
В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18 та від 05 вересня 2019 року у справі № 911/527/19). 
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. 
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу. 
Предметом позову у цій справі є вимоги позивачки ОСОБА_4 про стягнення з відповідачки ОСОБА_5 заборгованості за договором позики в сумі 350000 грн., при цьому квартира АДРЕСА_1 предметом спору не є.
Надаючи пояснення по суті заперечення доводів заперечення апеляційної скарги, представник позивачки ОСОБА_1 звертає увагу, що у даній справі спір існує між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_3 не є стороною справи, а тому вжиті заходи забезпечення позову не порушують його права та інтереси, відтак просив закрити апеляційне провадження.
В свою чергу, як стверджує апелянт ОСОБА_3 і це встановлено матеріалами справи, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м., реєстраційний номер 2529909146060 перебуває в іпотеці.
З доданого до апеляційної скарги договору позики грошей встановлено, що 24.01.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено Договір позики грошей, посвідчений Амбросійчук Л.В., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 164 зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень від 10.06.2022, за умовами яких ОСОБА_3 надав, а позичальник ОСОБА_5 зобов`язався повернути Позикодавцеві грошові кошти в сумі 2 831 810,00 (два мільйони вісімсот тридцять одна тисяча вісімсот десять) гривень 00 копійок у термін не пізніше двадцять четвертого січня дві тисячі двадцять третього року. 
Для забезпечення зобов`язань за Договором позики грошей між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено Договір іпотеки, посвідчений 24.01.2022 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. за реєстровим № 166 зі змінами встановленими Договором про внесення змін і доповнень до договору іпотеки, посвідченого нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. 10.06.2022 за реєстровим № 924.
Відповідно до п. 5.4 Договору іпотеки, у разі невиконання ОСОБА_5 в строк до 24.01.2023 зобов`язання за Договором позики грошей, «25» січня 2023 року ОСОБА_3 набуває право звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок виконання зобов`язань за Договором позики грошей у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
За загальним правилом, накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Зазначений висновок викладено Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2020 року у справі № 761/31581/19 (провадження № 61-8963св20), від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 686/1953/13-ц і підстав відступати від зазначеного висновку судом не встановлено.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19 (провадження № 14-181цс20) за позовом про звільнення майна з-під арешту Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що після введення в дію 04 лютого 2019 року Закону № 2478-VIII наявність обтяження речових прав на нерухоме майно не може бути підставою для відмови у державній реєстрації права власності на таке майно у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 04 лютого 2019 року Закону № 2478-VIII.
Разом з тим, ОСОБА_3 26.02.2024 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно – приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулієва А.А. із заявою № 59623762 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
За результатами розгляду вказаної заяви державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Гулієв А.А. прийняв рішення про зупинення реєстраційних дій № 71763962 від 26.02.2024 оскільки встановлено наявність зареєстрованого у базі даних судового рішення щодо заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо оспорюваної квартири у справі № 466/2651/23, а саме на підставі оскаржуваної в даній справі ухвали про забезпечення позову.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання про те, що подання заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову і відповідно задоволення такої заяви судом, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:2529909146060, а також заборони державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які реєстраційні дії з такою квартирою, з врахуванням рішення державного реєстратора про зупинення реєстраційних дій № 71763962 від 26.02.2024, яким зупинено реєстраційні дії про державну реєстрацію права власності на квартиру, очевидно та безпосередньо впливає на майнові інтереси ОСОБА_3 , який є іпотекодержателем нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 80,6 кв.м. та заявив право на звернення стягнення на предмет іпотеки, однак у такому випадку позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку.
Таким чином, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , а також заборони державним реєстраторам, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора вчиняти будь-які реєстраційні дії з такою квартирою, оскільки ці заходи є неспівмірними з позовними вимогами та фактично порушують права особи, яка не є учасником справи, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 361/3446/21.
З наведених підстав, не підлягає до задоволення клопотання представника позивачки ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження.
В цьому, контексті колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України»   зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії»  ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії»   (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Враховуючи наведене та слідуючи заяві про забезпечення позову, метою якої є збереження майна від передачі його стягувачеві або реалізації,колегія суддів приходить переконання про те, що з метою ефективного захисту прав учасників справи, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної ухвали, яку необхідно скасувати, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.
Враховуючи наведені обставин, колегія суддів приходить переконання про підставність апеляційної скарги та необхідність скасування оскаржуваної ухвали з підстав порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -
постановив:
У задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі № 466/2051/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року – відмовити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 20 березня 2023 року – скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 березня 2024 року.         

Головуючий                                                 А.В. Ніткевич 

Судді: С.М. Бойко 

С.М. Копняк