Справа № 442/6831/23                                Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І. 
Провадження № 22-ц/811/3575/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       12 березня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Якиміва Івана Петровича на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року в складі судді Курус Р.І. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-
встановив:
У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.
Вимоги обґрунтовує тим, що 10.04.2023 приблизно о 20:40 год. на автодорозі Нижанковичі-Стрий, при напрямку руху до м. Стрий, перед с. Нове Село Дрогобицького району, автомобіль «Daimler Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а власник автомобіля «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 матеріальну шкоду.
Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2023 у справі №442/4907/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daimler Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210489230.
ОСОБА_2 звернулася до ПРАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та Заявою на виплату страхового відшкодування.
ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» виплатила страхове відшкодування згідно договору №210489230 в розмірі 160000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку ОСОБА_2 .
Відповідно до Висновку експерта № 22361 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 19 травня 2023 року судовим експертом Холодцовим Д.В., розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначена як різниця вартості автомобіля до та після ДТП, в контексті статті 30 Закону України №1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить - 355 463,60 грн. 
Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210489230 за шкоду заподіяну майну становить 160000,00 грн., франшиза 0,00 грн.
Оскільки ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» здійснила виплату страхового відшкодування по події від 10.04.2023, в якій було пошкоджено автомобіль «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 за Договором страхування №210489230 в сумі 160 000,00 грн., відтак різниця між розміром відшкодування завданої шкоди пов`язаної «фізичним знищенням» автомобіля «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 та страховим відшкодуванням складає 195463,60 грн. (355 463,60 - 160 000,00 = 195 463,60).
Враховуючи, що виплати страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування завданої шкоди, позивачка вважає, що з відповідача, як особи, яка завдала шкоду, підлягає стягненню різниця між завданим розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 195463,60 грн.
Крім цього зазначає, що з АО «Центр захисту при ДТП «Автопоміч», укладено договір № 0007-кц про надання професійної правничої (правової) допомоги від 12.04.2023, а відтак, очікує понести витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції - до 50 000.00 грн., подавши клопотання на підставі ч. 2 п. 8 ст. 141 ЦПК України про продовження строку надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Також, понесено витрати пов`язані із сплатою судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 1954.64 грн. та витрати, пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 8800,00 грн., що підтверджується Договором про надання експертних послуг №22361 від 02.05.2023, платіжною інструкцією №@2РL677292 від 09.05.2023 року та актом наданих послуг від 19.05.2023. Просила позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 195463,00 (сто дев`яності п`ять тисяч чотириста шістдесят три гривні 00 коп.) грн. відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу та 10754,65 (десять тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 65 коп.) грн. понесених судових витрат.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає таке ухваленим з порушенням норм матеріального права та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, а також судом допущено порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою скаргу такою позицією.
З повернутої кореспонденції, яка направлялася на адресу відповідача слідує, що така ним не отримувалася, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Вважає, що суд не вчинив всі належні дії та не повідомив відповідача про дату, час і місце засідання суду та не надав можливості підготувати відзив на позов, тим чамим розглянув справу за відсутності учасника справи.
Також, суд взяв за основу висновок експерта № 22361 за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 19.05.2023, який був виготовлений на замовлення позивачки.
Зазначає, що суд не досліджував питання, чи проводив ПрАТ «СК «Євроінс України» оцінку розміру збитків заподіяних ТЗ, а також останнє не залучено до участі у справі у якості третьої особи, що є порушенням конституційного права на судовий захист.
При цьому, слідуючи нормам закону, потеріпілий має право на самостійне обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди лише у тому випадку, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк для встановлення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Більше того, у силу прямої вказівки закону страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи, однак оскаржуваним рішення з нього стягнуто 8800,00 грн. вартості проведеного автотоварознавчого дослідження. 
Не погоджується із висновком експерта № 22361 за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 19.05.2023, оскільки такий проведений в порушення Механізму оцінки колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки КТЗ.
При цьому, визначення вартості авто після ДТП має надзвичайно важливе значення для визначення в цілому розміру заподіяних позивачеві збитків, однак наданий позивачкою висновок не відповідає вимогам законодавства України.
Також зазначає, що транспортний засіб позивачки ОСОБА_3 не був утилізований, а згідно відомостей Єдиного державного реєстру Міністрества внутрішніх справ перереєстрований на нового власника.
Крім цього, такий автомобіль реалізовувався на онлайн площадці OLX за ціною значно вищою ніж та, що була визначена експертом і передбачала утилізацію.
Разом з цим, суд таких обставин не встановлював.
Окремо зазначає, що сума витрат на правничу допомогу є очевидно завищеною враховуючи, що розгляд справи відбувся в одне судове засідання, без викличку сторін, а заявлена сума у розмір 18000,00 грн. становить 10 % від суми.
Крім цього, такий розмір не є співмірним складністю справи.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позову. 
08.02.2024 на адерсу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_4 на апеляційну скаргу, у якому заперечуючи доводи відповідача, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Покликаючись на норми матеріального права, а також судову практику, місцевий суд зазначив, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, з ОСОБА_1 , як винної особи стягнуто різницю між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Зокрема, відповідно до висновку експерта № 22361 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження складеного 19 травня 2023 року, розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначено як різниця вартості автомобіля до та після ДТП, відповідно до статті 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», становить 355 463,60 грн., при цьому, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №210489230 за шкоду заподіяну майну становить 160 000,00 грн., таким чином різниця між розміром відшкодування завданої шкоди пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля та страховим відшкодуванням склала 195 463,60 грн.
При вирішенні справи, суд врахував правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/1б-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від ЗО жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20).
Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки стягнуто понесені нею і документально підтверджені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1954,65 грн., а також вартість проведеного автотоварознавчого дослідження, на загальну суму - 10754,65 грн.
Питання щодо розподілу витрат на правову допомогу суд вирішив шляхом ухвалення додаткового рішення, оскільки про це зроблена заява відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відтак задовольнивши заяву адвоката Гіщинського І.Ю., додатковим рішенням від 09 листопада 2023 року суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 18000,00 грн.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу  України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.
Частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.
10.04.2023 приблизно о 20:40 год. на автодорозі Нижанковичі-Стрий, у напрямку руху до м. Стрий, перед с. Нове Село Дрогобицького району, керуючи автомобілем «Daimler Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не був уважним, не стежив за дорожнім рухом, виїхав на смугу зустрічного руху, здійснюючи обгін попутного автомобіля, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.
Водії здійснювали керування транспортними засобами на відповідній правовій підставі, як це вимагають ПДР (п.п. 2.1, 2.2). 
Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2023 у справі №442/4907/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень (а.с. 19).
Таким чином, обставини дорожньо-транспортних пригод, які мали місце 10.04.2023, а також вина у таких, визначені судовим рішення, яке набрало законної сили, відтак у силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у ході розгляду даної цивільної справи.
Крім цього, постановою слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області від 29.06.2023 кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Враховуючи наведене, відповідач ОСОБА_1 , як винна особа у спірному ДТП, мав би цікавитися правовідносинами та обставиними пов`язаними із відшкодуванням шкоди потерпілій особі, тому лише доводи з його сторони щодо незгоди із оцінкою шкоди, які зводяться виключно до заперечення такої, колегія суддів до уваги не приймає.
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , водія автомобіля «Daimler Benz» реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 210489230 (а.с. 18).
Відповідно до Висновку експерта № 22361 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 19 травня 2023 року судовим експертом Холодцовим Д.В., розмір відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» транспортного засобу VOLKSWAGEN JETTA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , визначена як різниця вартості автомобіля до та після ДТП, в контексті статті 30.2 Закону України №1961-IV«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і становить - 355 463,60 грн. 
Також, цим висновком визначено ринкову вартість автомобіля до ДТП та без пошкодження, яка становила 412 463,60 грн., вартість відновлювального ремону - 1 622 934,94 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля - 828309,48 грн., утилізаційна вартість 57000,00 грн. (а.с.119-165).
Позивачка ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «ЄВРОІНС Україна»» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування, а 12.07.2023 ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» виплатило страхове відшкодування згідно договору № 210489230 у розмірі 159950,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивачки (а.с. 20, 113).
Звертаючись із позовними вимогами, позивачка ОСОБА_2 свої вимоги зводить до того, що страховик відповідача ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» здійснив їй виплату страхового відшкодування по ДТП у якій було пошкоджено її автомобіль «Volkswagen Jetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 у сумі 160 000,00 грн., відтак різниця між розміром відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» автомобіля «VolkswagenJetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 та страховим відшкодуванням складає 195 463,60 грн., яку просила стягнути з відповідача, як винної особи у ДТП.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Колегія суддів виходить з того, що спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004.
Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України).
Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
В свою чергу, регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі Закон № 1961-IV). 
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).
Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Як зазначалося вище, колегія суддів виходить з того, що вина у спірній ДТП, визнання такої страховим випадком зі сторони страховика та інші обставини, які стосуються учасників справи, а не їх правова оцінка, є встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, відтак повторному доказуванню не підлягають.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.
Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.
В свою чергу, стаття 33 Закону № 1961-IV визначає дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).
Так, підпунктом 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV встановлено обов`язок водія транспортного засобу, причетного до ДТП з використанням забезпеченого транспортного засобу невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання страхового випадку.
Як зазначив Верховний Суд постанові від 18.07.2018 у справі № 759/19724/15-ц, такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості розпочати розслідування, перевірити обставини ДТП власними силами, визначити розмір шкоди і запобігти необґрунтованим виплатам.
У постанові Верховного Суду від 03.10.2018 по справі № 619/4145/15-ц зазначено, що системний аналіз положень страхового законодавства України дає підстави вважати, що письмове повідомлення страховика про ДТП не є виключним обов`язком потерпілої сторони, а тому не може слугувати правовою підставою для відмови у здійсненні страхової виплати.
Згідно із ст.ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода,  заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:  з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;  з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;  з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;  з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;  з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;  з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно із п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Колегія суддів враховує те, що законом не заборонено потерпілим для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, залучати експертів або юридичних осіб, у штаті яких є експерти.
Враховуючи наведене, залучення судового експерта з метою визначення розміру відшкодування завданої шкоди пов`язаної із «фізичним знищенням» транспортного засобу позивачки, не суперечить наведеним вище вимогам закону.
В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_2 надсилав повідомлення про огляд пошодженого транспортного засобу відповідачу ОСОБА_1 , як винній особі, та повідомляв про час та дату такого огляду, тобто останній був повідомлений про такий та міг бути присутнім, а відтак вносити певні пропозиції чи заперечення (а.с. 14 зворот-16).
Як зазначалося вище, виплату страхового відшкодування від страховика ПрАТ «СК ЄВРОІНС УКРАЇНА» позивачка отримала, при цьому, таку здійснено у межах ліміту відповідальності (160000,00 грн), а саме у розмірі 159950,00 грн., хоча у розрахунках позивачки зазначено відшкодування у межах повного ліміту відповідальності.
Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про можливість покладення на страховика ПрАТ «СК ЄВРОІНС УКРАЇНА» витрат за проведення експертного дослідження у даній справі у розмірі 8800,00 грн. не заслуговують на увагу, оскільки свої зобов`язання (договірні та визначені законом) останній виконав у повному обсязі, відтак незалучення такого до участі у справі не впливає на права будь кого із учасників справи.
При цьому, такий розрахунок є підставою для стягнення з відповідача, як винної особи, відшкодування на відповідну меншу суму (50 грн), однак слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства, підстави для застосування іншого розрахунку у колегії суддів відсутні.
Так, власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі, завданої йому майнової шкоди, при цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
З врахуванням наведеного та принципу диспозитивності, виключною правовою проблемою у даних правовідносинах є перевірка законності покладення на відповідача, як винну особу, матеріально-правового обов`язку.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром коди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.
В свою чергу, ст.ст. 28, 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. 
У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Поняття шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу та порядок її відшкодування визначені у ст. 30 Закону № 1961-IV.
Зокрема, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
З врахуванням визначеною у висновку експерта № 22361 від 19 травня 2023 року ринковою вартістю автомобіля позивачки до ДТП та без пошкодження, яка становила 412 463,60 грн. та вартістю відновлювального ремону - 1 622 934,94 грн. чи вартістю такого з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля - 828 309,48 грн., автомобіль «VolkswagenJetta» реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП є фізично знищеним.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня1998 року № 53/5 (далі - Інструкція № 53/5), у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України.
Чинна редакція ЦПК України, зокрема, в частині викладення статті 106 цього кодексу визначає можливість складання експертного висновку за зверненням учасника справи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до частин першої, другої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Частина 3 вказаної статті встановлює, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Тобто, експертиза може проводитися до звернення особи до суду з відповідним позовом, однак, вона повинна стосуватися безпосередньо обставин, явищ, речей тощо, які безпосередньо стануть предметом судового дослідження.
Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17, провадження № 61-12580ск19, від 15 червня 2022 року у справі № 462/3625/15-ц, провадження № 61-3226св21.
Поряд з цим, не погоджуючись із відповідними обставинами у спірних правовідносинах, відповідач не надав апеляційному суду належних, допустимих доказів (іншого висновку експерта тощо) у спростування доказів позивача, а саме - визначення вартості матеріального збитку, як і не заявляв клопотань, у тому числі про призначення будь-якої експертизи.
Як вже зазначалося, збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
З врахуванням розрахунку експертом розміру відшкодування завданої шкоди пов`язаної з «фізичним знищенням» автомобіля, а саме у розмірі 355 463,60 грн. та сплатою страховиком страхового відшкодування, різниця від сплаченої суми такого становить 195 463,60 грн, саме таку суму суд першої інстанції стягнув з відповідача, як винної особи.
Доводи апеляційної скарги у цій частині не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи невідповідність висновків суду обставинам справи.
Покликання в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою скаргу такою позицією, не заслуговує на увагу з огляду на таке.
Спрощене позовне провадження призначене, зокрема для розгляду малозначних справ (пункт 1 частини четвертої статті 19 та пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України).
Для цілей цього Кодексу малозначними справами, зокрема є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).
Особливості розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження врегульовано статтею 279 ЦПК України.
Згідно з положеннями частини першої цієї статті Кодексу розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).
Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій, зокрема зазначаються: за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа; дата, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті, якщо справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (пункти 4 та 6 частини другої статті 187 ЦПК України).
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.09.2023 відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати таку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 93).
Відповідно до положень частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частини друга, четверта та п`ята статті 128 ЦПК України).
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).
Іншими словами, проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси вважається днем вручення поштового відправлення суду та виконання судом свого процесуального обов`язку.
Таким чином, повернення з відповідних причин конверту, який був адресований ОСОБА_1 не може розцінюватись, як неповідомлення останнього про розгляд справи та не свідчить про допущені судом процесуальні порушення (а.с. 180).
В свою чергу, згідно усталеної судової практики щодо розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.
Зокрема, саме такі роз`яснення містяться у п. 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».
Слідуючи матеріалам справи позивачка погоджується з висновком про фактичне знищення транспортного засобу та вимагає відшкодування їй спричинених збитків саме за ринковою вартістю автомобіля на момент пошкодження.
При цьому, фактичне знищення автомобіля та відшкодування відповідачем спричиненої позивачу шкоди є підставою для передачі залишків автомобіля особі, відповідальній за збитки після їх відшкодування, відтак резолютивна частина оскаржуваного рішення мала б містити відповідне зобов`язання позивачки ОСОБА_2 , однак, зазначене залишолося поза увагою суду першої інстанції.
В свою чергу на стадії апеляційного перегляду встановлено, що автомобіль «Volkswagen Jetta» VIN 3 НОМЕР_3 , 25.07.2023 перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, що фактично унеможливлює його передання відповідачу, як особі, яка провела відповідне відшкодування завданої шкоди позивачці.
Разом з цим, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідча розмір відшкодування за мінусом вартості пошкодженого автомобіля «Volkswagen Jetta» VIN НОМЕР_4 внаслідок ДТП (в пошкодженому стані) визначеної як утилізаційної вартості КТЗ у розмірі 57000,00 грн, оскільки іншої суми цього пошкодженого автомобіля, як майна, колегія суддів не встановила, а відповідач такої інформації суду не надав, при цьому, докази про можливий продаж позивачкою такого за 3000,00 дол США є лише припущенням.
З врахування наведеного, рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу з 195463,00 грн. до 148463,00 грн., що свідчить про підставність доводів апеляційної скарги у цій частині.
Оцінюючи аргументи апеляційної скраги щодо судових витрат, судова колегія враховує таке.
Позивачем не заявлено вимог до страхової компанії про стягнення з неї вартості витрат на проведення експертизи, оскільки як зазначалося вище, відповідне відшкодування страховиком проведено у межах повного ліміту відповідальності, тому покладення такого обов`язку на відповідача, як винуватця ДТП, є обгрунтованим.
Крім цього, такі витрати на проведення експертизи підлягають розподілу як судові витрати у даній цивільній справі в порядку статті 141 ЦПК України за результатами розгляду справи.
При цьому, з врахуванням висновків зроблених вище, розмір судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції також підлягає зміні шляхом його зменшення.
Що стосується незгоди апелянта із розміром витрат на правову допомогу, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення таких витрат мало місце шляхом ухвалення додаткового рішення, яке відповідач ОСОБА_1 не оскаржує, тому слідуючи диспозитивносмті цивільного судочинства, висловлення лише незгоди у апеляційній скарзі на основне рішення із висновками суду викладеними у додатковому рішення, не є достатною підставою для перегляду такого на предмет законності та обґрунтованості.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо наявності підстав для задоволення позову у повній мірі, що свідчить про те, що доводи апеляційної скарги є частково підставними, що має наслідком зміни оскаржуваного рішення у відповідній частині.
Згідно із пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до вимог ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Якимів Івана Петровича - задовольнити частково. 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 жовтня 2023 року змінити, зменшити розмір відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, яке підлягає стягненю з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 195463,00 грн. до 148463 (сто сорок вісім тисяч чотириста шістдесят три) гривень 00 копійок, а судового збору з 1954,63 до 1480 (одна тисяча чотириста вісімдесят) гривень 80 копійок.
У решті рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 710 (сімсот десять) гривень 78 копійок за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 березня 2024 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк