Номер провадження: 22-ц/813/886/24 
Справа № 523/21284/21
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «КредоБанк» адвоката Павленка Сергія Валерійовича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», треті особи, що не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков Олег Віталійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
В С Т А Н О В И В:

У листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1825 виданий 28.05.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною. 
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 14 червня 2019 року між ОСОБА_1 та AT «КРЕДОБАНК» укладено кредитний договір № 25019/2019, та договір застави майнових прав № 25019/2019/1 від 14.09.2019 року, які є нотаріально не завірені.
Як зазначила позивачка, нею було сплачено у рахунок виконання зобов`язань за вищевказаними правочинами грошові кошти у розмірі 207403 гривні, однак у зв`язку із запровадженням у березні 2020 року карантинних обмежень вона не змогла продовжувати належним чином виконувати обов`язки передбачені договорами.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить транспортний засіб КІА SPORTAGE 2019 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591, колір - синій, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
28 травня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною видано виконавчий напис № 1825, згідно якого пропонується звернути стягнення на належний ОСОБА_1 транспортний засіб KIA SPORTAGE 2019 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591, колір - синій, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна задовольнити вимоги AT «КРЕДОБАНК» за період з 14 березня 2020 року по 14 травня 2021 року включно, що становить загальну суму 512 389, 25 грн. 
21 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим Олегом Віталійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66153609.
Позивач зазначила, що суму заборгованості вона не визнає, будь-яких вимог про звернення стягнення на предмет застави або дострокове повернення кредитних коштів вона не отримувала, та на її думку нотаріус не переконався у безспірності боргу та порушив процедуру винесення виконавчого напису, тому виконавчий напис підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року позов ОСОБА_1 – задоволено.
Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1825 виданий 28.05.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною.
Стягнуто з Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, код за ЄДРПОУ 09807862) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , судові витрати в загальному розмірі 1362 гривень 00 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Акціонерного товариства «КредоБанк» адвокат Павленко Сергій Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. 
У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони, їх представники, а також треті особи в судове засідання, призначене на 13.02.2024 року на 14-00 г. не з`явилися, причини не явки не відомі. Заяв про відкладення судового засідання не надходило. 
Від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин відсутності сторін на судовому засіданні не встановлено, заяв про відкладення розгляду справи не надходило і у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, визнаючи виконавчий напис № 1825 виданий 28.05.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що:
- виконавчий напис було вчинено без додержання вимог п. 2.3 Порядку, оскільки в направленому банком поштовим зв`язком повідомленні про усунення порушень відсутня відмітка про його отримання позивачем, у зв`язку з чим згідно зазначеного пункту Порядку повідомлення не можна вважати надісланим;
- ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 14 червня 2019 року між ОСОБА_1 та AT «КРЕДОБАНК» укладено кредитний договір № 25019/2019 (а.с. 20-23 том 1); 
- 14 червня 2019 року між ОСОБА_1 та AT «КРЕДОБАНК» також укладено договір застави майнових прав № 25019/2019/1 від 14.06.2019 року на отримання транспортного засобу КІА SPORTAGE 2019 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591, колір - синій, які є нотаріально не завірені (а.с. 24 том 1);
- 18 липня 2019 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу КІА SPORTAGE 2019 року випуску, синього кольору, шасі № НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591, колір - синій, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 70-71 том 1);
- АТ «Кредобанк» надало суду копію досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань від 13 квітня 2021 року, адресатом якої зазначена ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 75);
- згідно з описом вкладення від 14.04.2021 року та списком «71-ДНА» вимога була відправлена за адресою АДРЕСА_2 , але відправлення повернуто відправнику без вручення адресату з відміткою про закінчення терміну зберігання (а.с.77 та 77 зворот том 1);
- відповідно до копії паспорта ОСОБА_1 з 24 грудня 2020 року остання зареєстрована у АДРЕСА_1 (а.с. 17, том 1).
- 28 травня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною видано виконавчий напис № 1825, згідно якого пропонується звернути стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 25019/2019 від 14.09.2019 року, укладеним нею із АТ «КРЕДОБАНК» на транспортний засіб KIA SPORTAGE 2019 року випуску, № шасі НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1591, колір - синій, який належить ОСОБА_1 , РНОКПП за даними ДРФОПП - НОМЕР_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного рухомого майна задовольнити вимоги AT «КРЕДОБАНК» за період з 14 березня 2020 року по 14 травня 2021 року включно, що становить загальну суму 512389, 25 грн. (п`ятсот дванадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять гривень 25 копійок) (а.с. 19, том 1);
- 21 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим Олегом Віталійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66153609 та арешт майна боржника (а.с. 25, 26, том 1);
- 12 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим Олегом Віталійовичем винесено постанову про опис та арешт майна боржника (а.с. 27-29 том 1).
Колегія суддів виходить з такого.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями – не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника – фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.
У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису – надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Проте характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками – наданими стягувачем документами згідно з Переліком.
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб надіслання іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що АТ «Кредобанк» надало суду копію досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань від 13 квітня 2021 року, адресатом якої зазначена ОСОБА_1 , адреса проживання – АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 75). Згідно зі списком «71-ДНА» 14.04.2021 року вимога була направлена за зазначеною адресою, але відправлення повернуто без вручення за закінченням терміну зберігання (т.1, а. с. 76 -77 зворот).
Між тим, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 24.02.2020 року (т.1, а.с. 17 зворот та а.с. 48) . 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції вірно зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази про направлення банком ОСОБА_1 вимоги за місцем її реєстрації.
Суд не встановив, що ОСОБА_1 отримала відправлену банком вимогу (повідомлення). 
Отже, приватний нотаріус порушив підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку.
Аналогічний висновок за схожих обставин викладений у постанові Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі № 273/1534/21 за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі – АТ «Кредобанк») про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на належний йому транспортний засіб «KIA SPORTEGE», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , вчиненого 18 травня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за зверненням АТ «Кредобанк».
Крім того у пункті 29 постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначено, «позивач переконував суд, що направив відповідне повідомлення (вимогу) як позичальнику, так і його поручителю. Проте суди вказали, що всупереч умовам кредитних договорів позивач відправив ці повідомлення (вимоги) рекомендованими листами, а не цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення. Тому суди не змогли встановити, як те, чи справді позивач відправив відповідачам відповідні повідомлення (вимоги), так і те, чи були останні вручені адресатам. Враховуючи наведене, порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».
Зазначені висновки Верховного Суду не суперечать висновку оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанції встановив, що у матеріалах справи відсутні докази направлення ОСОБА_1 вимоги за місцем її реєстрації.
Доводи апеляційної скарги АТ «Кредобанк» зведені виключно до незгоди з остаточним висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ  від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд –
                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «КредоБанк» адвоката Павленка Сергія Валерійовича - залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2022 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 29.02.2024 року

Головуючий:                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                         А.П. Заїкін

                                                               С.О. Погорєлова