ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року 
м. Київ
справа № 520/4500/21
адміністративне провадження № К/9901/41944/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В., 
суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу №520/4500/21 за позовом ОСОБА_1  до Харківської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги, провадження у якій відкрито 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року (колегія суддів у складі судді-доповідача П`янової Я.В., суддів - Спаскіна О.А., Любчич Л.В.),
УСТАНОВИВ:
І. Історія справи
1. ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської обласної прокуратури, у якому просив стягнути з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 25  085 грн 00 коп.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що наказом прокурора Харківської області №802-к від 22 квітня 2020 року був звільнений з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 59 Закону України «Про прокуратуру» з 24 квітня 2020 року.
3. Переконував, що має право на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку, яка мала бути виплачена йому у день звільнення.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
4. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено:
- визнано протиправною бездіяльність Харківської обласної прокуратури з невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні;
- стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги при звільненні у розмірі 25  085 грн 00 коп. 
5. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, до такого переліку не включені питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
6. Суд вважав, що на час звільнення з посади прокурора позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, у якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).
7. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.
8. Так, суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що на момент звільнення позивач мав право на виплату вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку.
9. Водночас зазначив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі № 520/6444/2020 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його в органах Харківської обласної прокуратури на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на 24 квітня 2020 року (день звільнення), стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
10. З огляду на викладене вирішив, що після поновлення позивача на роботі, підстава для виплати вихідної допомоги відпала, а отже позовна вимога про стягнення на користь позивача вихідної допомоги є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Короткий зміст касаційної скарги 
11. Не погоджуючись із такою постановою суду апеляційної інстанції у листопаді 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення.
12. Як на підставу касаційного оскарження судового рішення у цій справі указує на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
13. Обґрунтовуючи посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України зазначає, що суд апеляційної інстанції не урахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №823/263/16, від 11 жовтня 2018 року у справі №823/244/16, від 06 червня 2018 року у справі №823/254/16, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19.
14. Зазначає, що відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованих законодавством коштів, у тому числі вихідної допомоги.
15. Переконує, що судові рішення у справі №520/6444/2020 відповідачем не виконані, позивача до виконання посадових обов`язків не допущено, посвідчення установленого зразка не видано, що спростовує висновок суду апеляційної інстанції про поновлення позивача на роботі та відсутність підстав для виплати йому вихідної допомоги при звільненні.
16. З огляду на викладене вважає, що наявні підстави для скасування постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі №520/4500/21.
Позиція інших учасників справи
17. 31 грудня 2021 року від Харківської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , у якому відповідач зазначає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому просить відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване судове рішення без змін.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
18. 18 листопада 2021 року до касаційного суду надійшла скарга ОСОБА_1 .
19. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2021 року для розгляду справи №520/4500/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Жука А.В., суддів - Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
20. Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі №520/4500/21 на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
21. Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2024 року закінчено підготовчі дії у цій справі; справу №520/4500/21 призначено до касаційного розгляду у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
22. Наказом прокурора Харківської області №802-к від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнений з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області та з органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 59 Закону України «Про прокуратуру» 24 квітня 2020 року.
23. Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Харківської області провести остаточний розрахунок та виплатити ОСОБА_1 усі належні йому виплати при звільненні.
24. Згідно з копією розрахункового листа за квітень 2020 року при звільненні позивачу нараховано такі види виплат:
- посадовий оклад;
- надбавка за вислугу років;
- надбавка за виконання особливо-важливої роботи;
- оплата компенсації за дні невикористаної відпустки;
- індексація.
25. Тобто, при звільненні з посади та органів прокуратури, на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», йому не нарахована та, відповідно, не виплачена вихідна допомога, що також підтверджується копією відповіді Харківської обласної прокуратури від 04 березня 2021 року за №27-80вих-2021.
26. Позивач вважаючи, що Харківська обласна прокуратура безпідставно не виплатила йому при звільнені вихідну допомогу, звернувся до суду з цим позовом.
ІІІ. Позиція Верховного Суду 
27. Відповідно до частини 1 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України в чинній редакції).
29. Спірним питанням, що постало перед Судом у межах цього касаційного провадження є наявність/відсутність підстав для стягнення на користь позивача вихідної допомоги, що мала бути нарахована та виплачена при звільненні, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про скасування наказу про звільнення.
30. Так, суди попередніх інстанцій зазначали, що частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, до такого переліку не включені питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
31. Установили, що наказом прокуратури Харківської області від 22 квітня 2020 року №802к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області та з органів прокуратури Харківської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 квітня 2020 року (а.с.6).
32. На день звільнення відповідач не виплатив позивачу вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.
33. Таким чином, суди констатували, що на час звільнення з посади прокурора позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, у якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).
34. Водночас, суд апеляційної інстанції указав, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі №520/6444/2020, визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Харківської області №802-к від 22 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Харківської області та з органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 в органах Харківської обласної прокуратури на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на 24 квітня 2020 року - прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді Харківської обласної прокуратури. Стягнуто з Харківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 170087 грн 35 коп. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді, яку він займав станом на 24 квітня 2020 року - прокурора відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання обвинувачення в суді Харківської обласної прокуратури та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
35. Суд апеляційної інстанції вирішив, що з дня набрання чинності рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі №520/6444/2020, після поновлення позивача на роботі, підстава для виплати вихідної допомоги відпала, а отже позовна вимога про стягнення на користь позивача вихідної допомоги є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
36. Верховний Суд не погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції та зазначає таке.
37. Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему установлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
38. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.
39. Тобто право на вихідну допомогу, у визначених законодавством випадках, виникає у працівника в день його звільнення. 
40. У день фактичного звільнення із займаної посади позивачу належала до виплати вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку. Незалежно від причини і підстави, відповідач повинен був під час звільнення дотримуватись вимог чинного законодавства України, провести звільнення працівника у порядку, визначеному законом з виплатою всіх гарантованим законодавством коштів, у тому числі і вихідної допомоги.
41. З огляду на викладене Суд констатує, що факт звільнення позивача з органів прокуратури є визначальним і достатнім для вирішення питання щодо виплати йому вихідної допомоги. 
42. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, посилання на яку стало підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі.
43. Завданням адміністративного судочинства у силу приписів частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
44. Питання щодо наявності/відсутності порушеного права позивача на отримання вихідної допомоги при звільненні вирішується адміністративним судом, зокрема, шляхом перевірки рішень, дій чи бездіяльності відповідача.
45. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України). 
46. Отже, під час розгляду справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди повинні перевірити їх на відповідність вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України. Водночас правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності адміністративні суди перевіряють на момент їхнього прийняття/вчинення/невчинення суб`єктами владних повноважень. Тобто суд перевіряє правомірність оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень станом на момент виникнення спірних правовідносин [у цій справі - на момент звільнення].
47. Ураховуючи те, що вихідну допомогу ОСОБА_1 мали виплатити при звільненні (з органів прокуратури), однак цього зроблено не було (у зв`язку з чим і виник спір), то наявні підстави для стягнення/нарахування цієї допомоги.
48. Колегія суддів додатково зазначає, що постановою від 19 липня 2022 року Верховний Суд скасував рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі №520/6444/2020 і ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
49. Тобто ОСОБА_1 є таким, що звільнений з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24 квітня 2020 року наказом прокуратури Харківської області від 22 квітня 2020 року №802к, та набув право на виплату вихідної допомоги.
50. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, а суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування судового рішення, яке відповідає закону.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
51. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
52. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
53. Зважаючи на наведені вище мотиви і керуючись положеннями статті 352 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено відповідно до закону і висновки цього суду узгоджуються з правозастосовною практикою Верховного Суду у такій категорії спорів.
54. Отже, в силу статті 352 КАС України, постанову суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. 
IV. Висновки щодо судових витрат
55. З огляду на результат касаційного перегляду справи перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі №520/4500/21 скасувати.
3. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №520/4500/21 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

..................................

..................................

..................................
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
Судді Верховного Суду