ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/16281/22 пров. № А/857/17716/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

судді-доповідача                              Іщук Л. П.,
суддів                                                  Обрізка І. М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року (головуючий суддя Костецький Н.В., м. Львів) у справі № 380/16281/22 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до  Львівської митниці  про визнання протиправним та скасування рішення,

                                                    в с т а н о в и в:

ФОП ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської митниці, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UА209000/2022/900129/2 від 13.10.2022; визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА209170/2022/001448 від 13.10.2022.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року позов задоволено.
Від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат, у якій позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року заяву позивача задоволено частково.  Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру. Зазначає, що адвокатом не надано детального розрахунку витрат на правничу допомогу, а отже заявлена до відшкодування вартість наданих позивачу послуг є завищеною та неспівмірною із складністю справи.
Позивач своїм правом на подання відзиву не скористався. 
Враховуючи вимоги статті 262 та статті 311 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на межі апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції в частині задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення суду.
Відповідно до ч. 1  ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надані суду ордер на надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги №1 від 18.10.2022, додаткову угоду №1 від 18.10.2022 до договору про надання правової допомоги №1 від 18.10.2022, акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 20.02.2023, рахунок №1 від 20.02.2023.
З акту №1 приймання-передачі наданих послуг від 20.02.2023 та рахунку №1 від 20.02.2023 встановлено, що вартість наданої правової допомоги позивачу становить 15000 грн.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про неспівмірність витрат на правову допомогу з наданими адвокатом послугами, оскільки такі не обґрунтовані та не зазначено, який розмір гонорару адвоката скаржник вважає співмірним з наданою ним правничою допомогою.
Крім того, відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів враховує, що за вимогами процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Аналізуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дана справа віднесена до категорії справ незначної складності, судова практика з вирішення даного спору судом є незмінною та існує велика кількість аналогічних позовів у провадженні судів, отже з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту наданих послуг розмір витрат на правничу допомогу у 5000 грн., визначений судом першої інстанції, є обгрунтованим і співмірним із наданими послугами.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України судові витрати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, відшкодовуються при задоволенні її позову.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2024 у даній справі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі №380/16281/22 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткове рішення хоч і є окремим процесуальним документом, проте, в розумінні ст. 252 КАС України, є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Додаткове судове рішення, як невід`ємна складова основного судового рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.
Тобто, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі №380/16281/22 скасовано, а тому підстави для відшкодування ФОП ОСОБА_1 судових витрат відсутні і додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року, яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. також підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

                                                            п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Львівської митниці задовольнити.
Додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року у справі № 380/16281/22 скасувати.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар