Справа № 133/618/22
Провадження № 22-ц/801/90/2024
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2024 року	Справа № 133/618/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчука О. В.,
суддів : Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хмільницької районної державної адміністрації, ОСОБА_3 про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Козятинської районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою його представником - адвокатом Юрченко Іриною Олександрівною, на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області  про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку для подання відзиву, постановлену в цій справі 08 листопада 2023 року в м. Козятині суддею цього суду Кучерук І. М.,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Хмільницької районної державної адміністрації, ОСОБА_3 про визнання частково незаконним та скасування розпорядження Козятинської районної державної адміністрації, визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю. 
14 червня 2022 року ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області відкрито провадження у цій справі, відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву.
02 липня 2022 року ОСОБА_3 отримав копію зазначеної ухвали суду та копію позовної заяви, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.
09 вересня 2022 року ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області здійснено перехід розгляду даної справи із спрощеного позовного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
02 березня 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Юрченко І.О. подала заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву. В обґрунтування цієї заяви вона вказала, що ОСОБА_3 пропустив встановлений ухвалою від 14 червня 2022 року строк для подання відзиву через юридичну необізнаність та неможливість самостійно його підготувати. Скористатись правом на подання відзиву та юридичну допомогу він зміг тільки після укладення договору про надання професійної правничої допомоги з адвокатом 30 серпня 2022 року.
08 листопада 2023 року ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області відмовлено у задоволенні зазначеної заяви про поновлення строку для подання відзиву. 
Не погодившись із цієї ухвалою, ОСОБА_3 , діючи через свого представника - адвоката Юрченко І.О., посилаючись на порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції на стадію відкриття провадження для вирішення питання про встановлення строку для подання відзиву відповідачами. Зокрема скаржник посилається на те, що ухвалою суду від 09 вересня 2022 року здійснено перехід розгляду даної справи із спрощеного позовного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження, але новий строк для подання відзиву в порушення вимог ч. 6 ст. 277 ЦПК України судом встановлений не був.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд (ч. ч. 1-2 та 4 ст.12 ЦПК України).
За приписами ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Згідно зі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За ч. ч. 1-2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження в справі.
Відзив на позовну заяву подається відповідачем у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. ч. 1-2 ст. 191 ЦПК України).
Суд першої інстанції, встановивши, що копію ухвали від 14 червня 2022 року про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими документами ОСОБА_3 отримано 02 липня 2022 року, та те, що строк для подання відзиву був встановлений судом, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали, тобто до 18 липня 2022 року, тому підстави для його поновлення відсутні, адже суд може за заявою учасника справи лише поновити пропущений процесуальний строк встановлений законом, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зазначеної заяви представника відповідача. Крім того, суд вірно роз`яснив, що він може продовжити процесуальний строк, який встановлений судом, якщо такий строк ще не закінчився, водночас, як слідує з матеріалів справи, до закінчення встановленого судом строку для подання відзиву заява про продовження процесуального строку для його подання від цього відповідача не надходила.
Доводи апеляційної скарги про  те, що ухвалою суду від 09 вересня 2022 року здійснено перехід розгляду даної справи із спрощеного позовного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження, але новий строк для подання відзиву в порушення вимог ч. 6 ст. 277 ЦПК України судом встановлений не був, відхиляються апеляційним судом, оскільки у заяві про  поновлення процесуального строку на подання відзиву представник ОСОБА_3 - адвокат Юрченко І.О. сама ж стверджує та не заперечує те, що відповідач ОСОБА_3 пропустив процесуальний строк для подання відзиву, який встановлений ухвалою суду від 14 червня 2022 року, через юридичну необізнаність та неможливість самостійно його підготувати. 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що відповідач не мав змоги звернутися до адвоката за консультацією раніше, в межах визначеного судом строку на подання відзиву, ним не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
Пропустивши строк для подання відзиву більше чим на 9 місяців, скаржник у апеляційній скарзі не наводить обставин, які були істотними перешкодами чи труднощами для вчинення цієї процесуальної дії відповідачем або його представником у встановлений судом строк. 
Відповідно до ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю треба розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).
У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.
Безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, у даній справі відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, не подавши відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення питання про поновлення строку для подання відзиву, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником - адвокатом Юрченко Іриною Олександрівною, залишити без задоволення, а ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області  від 08 листопада 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 О. В. Ковальчук

Судді:                                                                        О. С. Панасюк

                                                                                         О. Ю. Береговий