П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3983/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян Марина Бондівна   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
30 січня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Надольна М.С., 
представника позивача: Швеця Д. Ю.,  
представника відповідача: Дєдушева І. В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про стягнення заробітної плати, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду  в якому просив стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21, починаючи з 15.02.2022 по 10.04.2023 у розмірі 1 675 467,43 грн.
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28.08.2023 позов задоволено частково.
Стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період невиконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21, починаючи з 15.02.2022 по 28.06.2023 включно у розмірі 1 994 870,92 грн.
У задоволенні решти позовних вимог, а саме щодо стягнення середнього заробітку з 15.02.2022 по 10.04.2023 у розмірі 1 675 467,43 грн  відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що у справі №640/30382/21 судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Окружним адміністративним судом м. Києва від 14.02.2022, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 29.06.2023.
Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 15.02.2022 по 28.06.2023 включно. 
Оскільки період вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення становить 356 робочі дні (з 15.02.2022 по 28.06.2023 включно), то середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за вказаний період складає 1 994 870,92 грн.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що Національне агентство не мало можливості видати наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі відразу після проголошення рішення суду першої інстанції, оскільки станом на 15.02.2022 посада заступника Голови АРМА була відсутня, що підтверджується належним чином засвідченою копією наказу АРМА №39 від 02.02.2022 «Про введення в дію змін №1 до штатного розпису на 2022 рік центрального апарату АРМА», а тому належне виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 потребувало внесення змін до діючого штатного розпису.
Крім того ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2022 у справі №640/30382/21 зупинено дію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022, а постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 у цій справі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
При цьому постановою Верховного Суду від 09.03.2023 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2022 скасовано, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 залишено без змін.
Отже у період з 06.06.2022 по 08.03.2023 не існує факту невиконання судового рішення, так як у період з 06.06.2022  по 18.07.2022 його дія була зупинена, а в період з 19.07.2022 по 09.03.2023 рішення суду не набрало законної сили, так як було скасоване апеляційним судом.
Також відповідач не погоджується із розміром середнього заробітку, який підлягає стягненню, оскільки вважає, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати, а кількість робочих днів становить 158.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4  ст. 304 КАС України  не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою суду від 06.12.2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалою суду від 22.01.2024 клопотання Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 30.01.2024 о 09:50.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд задовольнити її повністю.
Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 займає посаду заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Наказом т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №341/9-03-06 від 24.09.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Не погоджуючись з наказом №341/9-03-06 від 24.09.2021, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №341/9-03-06 «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24.09.2021.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з 27.09.2021.
Стягнено з Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23.11.2021 по 14.02.2021, що становить 319 403 (триста дев`ятнадцять тисяч чотириста три) грн. 59 коп.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з 27.09.2021 та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Відповідне рішення суду від 14.02.2022 набрало законної сили після перегляду справи №640/30382/21 Верховним Судом.
Наказом т.в.о. Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів №214/9-03-ос від 29.06.2023, скасовано наказ АРМА від 24.09.2021 №341/9-03-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з 27.09.2021.
На переконання позивача, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21 в частині негайного виконання залишалося не виконаним до 29.06.2023.
Наведені обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21, починаючи з 15.02.2022 - по 29.06.2023 у розмірі 2000474 грн. 49 коп.
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 КАС України.
Частинами 1 та 2 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Положеннями частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постановах від 26.08.2020 у справі №501/2316/15-ц, від 21.04.2021 у справах №826/19766/16, №640/6398/19, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.10.2020 у справі №712/9213/18 вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі.
Верховний Суд неодноразово досліджував питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, за результатами чого сформовано сталу правову позицію щодо тлумачення змісту та застосування статті 236 Кодексу законів про працю України у спорах про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №711/8446/16-ц зроблений правовий висновок, згідно якого затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП України слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.
У постановах від 25.09.2019 у справі №813/4668/16, від 21.03.2018 у справі №243/2748/16-ц, від 27.06.2019 у справі №821/1678/16, від 02.10.2019 в справі №823/1507/18, від 29.01.2020 у справі №820/2894/16, від   05.03.2020 у справі №280/360/19, від 24.12.2020 в справі №807/2434/15, від 19.04.2021 в справі №826/11861/17, від 30.06.2021 у справі №640/7825/19, від 01.09.2021 у справі №540/677/20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.
Аналогічні висновки в подальшому застосовувалися Верховним Судом у постановах від 27.04.2023 у справі № 460/9512/21 та від 01.08.2023 у справі №640/34546/21.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно матеріалів справи у спірних правовідносинах судове рішення про поновлення позивача на роботі, яке в цій частині підлягало до негайного виконання, ухвалене Окружним адміністративним судом м. Києва від 14.02.2022, однак наказ про поновлення останнього на роботі було видано відповідачем 29.06.2023.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченого середнього заробітку за період вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 15.02.2022 по 28.06.2023 (дата наказу про поновлення позивача на посаді заступника Голови АРМА) включно. 
В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що у період з 06.06.2022 по 08.03.2023 не існує факту невиконання судового рішення, так як у період з 06.06.2022  по 18.07.2022 його дія була зупинена, а в період з 19.07.2022 по 09.03.2023 рішення суду не набрало законної сили, так як було скасоване апеляційним судом.
Стосовно таких доводів відповідача колегія суддів зазначає, що згідно наведених вище правових висновків Верховного Суду, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі. При цьому рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення підлягає виконанню відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
Відтак наведені відповідачем доводи щодо поважності причин невиконання судового рішення є безпідставними та такими, що порушують право позивача на працю та законні сподівання працівника на виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення. 
Обчислення середнього заробітку здійснюється згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок № 100).
Відповідно до пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.02.2022 у справі №640/30382/21, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 09.03.2023 встановлено, що відповідно до довідки АРМА від 01.10.2021 №183, за 2 місяця (липень-серпень 2021), що передували даті звільнення, сукупний дохід ОСОБА_1 становив 240953,59 грн. Звідси середньоденна заробітна плата позивача становить 240953,59/43 (кількість робочих днів) = 5603,57 грн.
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже період вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення, який становить 356 робочі дні (з 15.02.2022 по 28.06.2023 включно). 
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за вказаний період, який необхідно стягнути з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів складає 1994870,92 грн.
Посилаючись на те, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати, а кількість робочих днів становить 158 відповідач виходив з того, що у період з 06.06.2022 по 08.03.2023 не існувало факту невиконання судового рішення, так як не існувало самого рішення суду, яке підлягало б виконанню. При цьому зазначив, що судом першої інстанції необґрунтовано розраховано розмір суми стягнення, виходячи з середнього заробітку, яка встановлена під час розгляду справи №640/30382/21.
Щодо таких тверджень скаржника слід зазначити, що оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачується за період часу, з якого почалось порушення прав працівника (незаконне звільнення) до моменту поновлення таких прав, то в даному випадку на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за період вимушеного прогулу, тобто  з 15.02.2022 по 28.06.2023.
При цьому, як зазначалось вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.02.2022 у справі № 640/30382/21 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 5 603,57 грн.
Таким чином, відповідно до Порядку №100 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача складає 1994870,92  грн (5 603,57*356), а тому доводи скаржника щодо невірного розрахунку суми, яка підлягає стягненню необгрунтовані та безпідставні.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі   06 лютого 2024 року.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.