СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року                                    м. Харків                        Справа № 922/4946/23  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча  суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя  Плахов О.В.
при секретарі  Семенові О.Є.      
за участю:
позивача –  адвокат Чальцев Д.В., ордер серії ВІ№1182798 від 01.12.2023 року; 
відповідача –  адвокат Кабанова А.В., ордер серії АХ №1168263 від 22.01.2024 року; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного   апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу      Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ”  (вх. №2789Х/1-18) 
на ухвалу     господарського суду Харківської        області від 01.12.2023 року у справі № 922/4946/23,   постановлену     в приміщенні господарського суду Харківської        області    (суддя Шарко Л.В.), повний текст якої  складено 06.12.2023 року   
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ГПЛ", м. Полтава             	
до  	Приватного підприємства "ЗОЛОТА НИВА 1", с. Забавне, Ізюмський р-н, Харківська обл.     	
про  	стягнення 607 702,18 грн. 	

ВСТАНОВИВ:
          Ухвалою    господарського суду Харківської        області від 01.12.2023 року у справі №922/4946/23 заяву (вх.№ 32730 від 29.11.2023 року) про скасування заходів забезпечення позову Приватного підприємства "ЗОЛОТА НИВА 1" задоволено; скасовано  заходи забезпечення позову у справі №922/4946/23, вжиті ухвалою суду від 24.11.2023 року.
Товариство  з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ” з ухвалою   господарського    суду першої інстанції не погодилось     та звернулось     до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу    господарського суду Харківської       області від 01.12.2023 року та залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 24.11.2023 року у справі № 922/4946/23 в силі.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає на таке.
Позивач, надіславши три претензії та не отримавши на них жодної відповіді, не мав іншого вибору окрім як звернутися з заявою про забезпечення позову, оскільки відсутність будь-якого діалогу з відповідачем беззаперечно свідчила про небажання у останнього брати участь у вирішенні проблемної ситуації та як наслідок у майбутньому утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, апелянту  відомо про виконавче провадження № АСВП:71726260 від 03.05.2023 року  (статус – завершено), згідно  якого стягувачем є Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" (код ЄДРПОУ 40081221),  а божником є відповідач, з чого можна зробити висновок, що відповідач відмовився добровільно виконувати рішення на загальну суму 8 487, 39 грн. 
Даний факт, додатково підтверджує побоювання апелянта  у істотному ускладненні виконання рішення в майбутньому, оскільки за наявності рішення суду, йому  необхідно буде направляти у відрядження з м. Полтава до м. Харків свого представника, для отримання наказу на примусове виконання рішення та звернення до виконавчої служби з метою примусового його виконання.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2023 року, суддею – доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя  Плахов О.В.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022                  від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами  Президента України “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року,  №58/2023 від 06.02.2023 року,  №254/2023 від 01.05.2023 року,  №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023  року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16  листопада   2023 року строком на 90 діб.
        Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 “Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану” встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua.  
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 року відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою   Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ”  на    ухвалу          господарського суду Харківської        області від 01.12.2023 року у справі; учасникам справи      встановлено  строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України,                з доказами надсилання його апелянту; призначено  справу  до розгляду на         "24" січня 2024 р. о 10:30   год. у приміщенні Східного  апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання  №132; запропоновано  учасникам справи   свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: inbox@eag.court.gov.ua та телекомунікаційної мережі “Електронний суд”; учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень; запропоновано   учасникам справи       визначитися із своєю явкою у судове засідання (можливістю його проведення за відсутністю представника) шляхом своєчасного повідомлення суду; попереджено,  що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; витребувано   з господарського суду Харківської  області матеріали справи №922/4946/23. 
           02.01.2024 року  на адресу суду з  господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи №922/4946/23 (вх.№47).
           09.01.2024 року  на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№375), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого  вказує  на те, що  відповідач  не надав  відповіді на направлені претензії,  оскільки потрібен був час на з`ясування обставин, які в них викладені; у відповідача  в листопаді 2022 року змінився керівник, первинні документи зникли під час окупації, а працівники, які працювали в лютому 2022 року, звільнились з початком війни та евакуювались з Ізюмського району в безпечні місця; територія Ізюмської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, в тому числі с. Забавне, в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року знаходились в зоні бойових дій, з 03.03.2022 року по 11.09.2022 року – перебували в тимчасовій окупації, в період з 11.09.2022 року по теперішній час – перебувають в зоні бойових дій; з   визволенням окупованої території Ізюмського району Харківської області,  відповідачем  було встановлено факт відсутності документів, про що складено акт від 28.12.2022 року  про встановлення факту відсутності первинних документів бухгалтерського обліку; після з`ясування всіх обставин  відповідачем  встановлено, що товар, зазначений в претензії  ним не отримувався, а тому і спір між сторонами відсутній; з`ясування обставин потребувало певного часу, протягом якого сплив строк відповіді на претензії, до того ж  позивач подав  до суду позовну заяву; копія акту від 28.12.2022 року  не надавалась відповідачем до суду першої інстанції,  оскільки позивач не посилався на цю обставину при розгляді судом клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову; позивачем не наведено обставин на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду (дій, спрямованих на реалізацію належного йому майна, безпідставного витрачання ним коштів, приховування активів, тощо); саме лише посилання на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування та доказів вчинення відповідачем дій щодо ухилення від виконання судового рішення чи зменшення його майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
           22.01.2024 року  на адресу суду від позивача надійшла відповідь на  відзив на апеляційну скаргу (вх.№1116), яку долучено до матеріалів справи.
        22.01.2024 року на адресу суду від   представника Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ” – Роздолянської О.В.  надійшла заява    (вх.№1073),   яку   долучено до матеріалів справи, в якій   остання       просила  надати представнику Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ”  адвокату Чальцеву Д.В.  можливість участі у   судовому  засіданні, призначеному  на 24.01.2024 року об  10:30 год    в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку “EasyCon”.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2024 року, з урахуванням ухвали від 30.01.2024 року,  зокрема,  задоволено   заяву    представника Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ” – Роздолянської О.В.;  судове засідання у справі,  призначене на   "24" січня  2024 р.  о  10:30 год.   в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132,   ухвалено провести  за участю  представника Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ”  адвоката Чальцева Д.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного   представника; вчинено інші процесуальні дії.
        У судовому засіданні 24.01.2024 року представник позивача  підтримав  доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; представник відповідача  проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін. 
          Ухвалу    суду від 25.12.2023 року     було надіслано засобами поштового зв`язку: ПП  "ЗОЛОТА НИВА 1" (№0600240884817) – відправлення вручено 03.01.2024 року; ТОВ   “ГПЛ” (№0600240892330). 
Процесуальні документи надсилались ПП  "ЗОЛОТА НИВА 1"  та ТОВ   “ГПЛ”    до електронного кабінету в системі "Електронний суд".
05.10.2021 року  офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.
Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у   постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року  у справі №906/184/21, від 02.11.2022  року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року  у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що   чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.
Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).
       Також, інформацію про дату, час та місце розгляду  справи було розміщено на   офіційному веб-сайті Східного апеляційного господарського суду  веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".
Окрім того, відповідно до ч. 2      ст. 2 Закону України “Про доступ до судових рішень”      усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1              ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Ухвалу      суду   апеляційної інстанції   від 25.12.2023 року           у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.
          Статтею  12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 
Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
        Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).
При цьому, від учасників справи  впродовж всього строку розгляду судом апеляційної інстанції   справи не надходило будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитись у призначене судове засідання.
           Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
          Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини        від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006        у справі "Красношапка проти України").
        Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених         ст.        42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань        від учасників справи        щодо відкладення розгляду апеляційної скарги        у зв`язку з заходами,  встановленими особливим режимом роботи  суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні. 
          Розглянувши матеріали справи,     заслухавши пояснення представників позивача  та  відповідача,   перевіривши повноту встановлення господарським     судом першої інстанції         неоспорених обставин справи,          колегія суддів встановила наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "ГПЛ" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "ЗОЛОТА НИВА 1" про стягнення заборгованості за договором поставки №2018/02/21-11 від 21.02.2018 року  в сумі 607702,18 грн., яка складається з: 304333,56 грн. - заборгованість за оплату товару; 152166,78 грн. - штраф; 51111,36 грн. - пеня; 15708,61 грн. - 3% річних; 84381,87 грн. - інфляційні втрати.  
До позовної заяви було додано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просив   постановити ухвалу про забезпечення позову ТОВ "ГПЛ"   до ПП "ЗОЛОТА НИВА 1"   про стягнення грошових коштів у сумі 607702,18 грн. шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать Приватному підприємству "ЗОЛОТА НИВА 1".
Ухвалою  господарського суду Харківської області від  24.11.2023 року  заяву ТОВ "ГПЛ" про забезпечення позову (вх. №4946)   задоволено; вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на розрахункові рахунки, рухоме та нерухоме майно, які належать ПП "ЗОЛОТА НИВА 1", в межах заявленої до стягнення суми позову - 607702,18 грн.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.11.2023 року  прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/4946/23 за правилами загального позовного провадження.  
29.11.2023  року від Приватного підприємства "ЗОЛОТА НИВА 1" надійшло клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке обґрунтоване тим, що  існування заборгованості перед бюджетом не може свідчити про вчинення боржником дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення до нього вимоги; неможливість виконання рішення суду внаслідок існування податкової застави є лише припущеннями позивача і недостатньою підставою для забезпечення позову; податкова застава ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" на суму 3664001,28 грн. забезпечена конкретним майном - селітрою аміачною в кількості 192 тони вартістю 3664001,28 грн., на яке і накладено обтяження; дана обставина підтверджується Актом опису майна № 2/20-40-13-06-21 від 26.01.2023 року; податковий борг ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" становить 2454413,16 грн., що свідчить про його зменшення та можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань та складається з суми єдиного податку 4 групи, з яким ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" не згодне і він не є безспірним;  позивачем не було доведено наявність конкретного та безспірного розміру податкового боргу відповідача станом на момент подання заяви про забезпечення позову, а тому не є обгрунтованими його посилання на потенційну неможливість виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань в майбутньому та підтвердженими фактичні обставини, з якими пов`язується застосування забезпечення позову; позивачем не наведено обставин на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду (дій, спрямованих на реалізацію належного йому майна, безпідставного витрачання ним коштів, приховування активів, тощо); накладення арешту на рахунки відповідача блокує його господарську діяльність та порушує права осіб, які не є учасниками судового процесу, що в умовах воєнного стану в Україні негативно впливає на фінансово-економічну діяльність "ЗОЛОТА НИВА 1",  блокує виробничу діяльність підприємства, робить неможливим виплату заробітної плати працівникам, сплати інших обов`язкових зборів та не сприятиме виконанню судового рішення в разі задоволення позову.
 01.12.2023 року господарським судом Харківської       області постановлено  оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.
Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість       ухвали    господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної        скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна       скарга не підлягає    до     задоволення з огляду на таке.
Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.
З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.
У рішеннях        Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі           Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
  Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання  можливим порушенням  прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи,  метою  якого є  уникнення можливого порушення в майбутньому прав  та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду  та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку  задоволення позову. Близькі за змістом правові висновки щодо застосування статей  136,  137 ГПК України  викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 року  у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 року  у справі № 916/10/18, від 23.06.2018  року у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 року  у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 року  у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 року  у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 року  у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 року  у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 року  у справі № 904/1417/19.
Згідно зі ст.136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.  1 ч.  1 ст.  137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі запроваджено виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.  При цьому  забезпечення  позову  має бути спрямоване  проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. 
Так, в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач, зокрема, посилався на наявність обтяжень рухомого майна ПП "ЗОЛОТА НИВА 1".
Відповідачем до суду надано Витяги про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація припинення обтяження).
З матеріалів справи слідує, що договори № 12/3-КБ/3551 від 19.11.2019 року, №12/3-КБ/3552 від 19.11.2019 року ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" не укладало, а обтяження № 27893790 від 24.06.2020 року  не накладалось на підставі договору №12/3-КБ/3990 від 23.06.2020 року;  обтяження № 27893790 від 24.06.2020 року  було накладене АТ "Райффайзен Банк" на підставі договору застави № 12/3-КБ/3989 від 23.06.2020 року, а не №12/3-КБ/3990 від 23.06.2020, як зазначено в заяві;  обтяження № 27230306 від 19.11.2019 року  було накладене АТ "Райффайзен Банк" на підставі договору застави № 12/3-КБ/3351 від 19.11.2019 року на суму 2900000,00 Євро, а не № 12/3-КБ/3551 від 19.11.2019 року, як зазначено в заяві;  обтяження № 27233880 від 20.11.2019 року було накладене АТ "Райффайзен Банк" на підставі договору застави №12/3-КБ/3352 від 19.11.2019 року  на суму 2900000,00 Євро, а не №12/3-КБ/3552 від 19.11.2019 року, як зазначено в заяві. 
Також, за матеріалами справи, на момент звернення ТОВ "ГПЛ" до суду зазначені обтяження були припинені, а саме:
У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 28.08.2023 року припинено обтяження з реєстраційним номером запису 27165139, яке було видано АТ "ОТП Банк" на підставі договору застави № РL19-932/700 від 30.10.2019 року.
У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 31.08.2023 року  припинено обтяження з реєстраційним номером запису 27893790, яке було видано АТ "Райффайзен Банк" на підставі договору застави № 12/3-КБ/3989 від 23.06.2020 року.
У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 31.08.2023 року припинено обтяження з реєстраційним номером запису 27230306, яке було видано АТ "Райффайзен Банк" на підставі договору застави №12/3-КБ/3351 від 19.11.2019 року.
У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 31.08.2023 року  припинено обтяження з реєстраційним номером запису 27893753, яке було видано АТ "Райффайзен Банк" на підставі договору застави №12/3-КБ/3990 від 23.06.2020 року. 
У Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 31.08.2023 року  припинено обтяження з реєстраційним номером запису 27233880, яке було видано АТ "Райффайзен Банк" на підставі договору застави № 12/3-КБ/3352 від 19.11.2019 року.
Податкова застава ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" на суму 3664001,28 грн. забезпечена конкретним майном - селітрою аміачною в кількості 192 тони вартістю 3664001,28 грн., на яке накладено обтяження, що підтверджується Актом опису майна № 2/20-40-13-06-21 від 26.01.2023 року.
Податковий борг ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" становить 2454413,16 грн., що свідчить про його зменшення та можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань та складається з суми єдиного податку 4 групи. 
Відповідач посилається на те, що ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" це велике сільськогосподарське підприємство, в оренді якого перебуває понад 16000 га землі; воно має у власності основні засоби, вартість яких набагато перевищує розмір заборгованості; згідно балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2021 року  вартість основних засобів відповідача станом на 31.12.2021 року  (дата подачі останньої фінансової звітності) складала 248378 тис. грн., до якої,  зокрема увійшли вагони-хоппери для зерна в кількості 140 шт. загальною вартістю 197228950,00 грн.; відповідно до балансу довгострокова дебіторська заборгованість складає 197783,0 тис. грн., поточна дебіторська заборгованість - 1195744 тис. грн.; вартість активів ПП "ЗОЛОТА НИВА 1" набагато вища від ціни позову.
Саме лише посилання заявника на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування та доказів вчинення відповідачем дій щодо ухилення від виконання судового рішення чи зменшення його майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
У правових висновках, викладених у постанові  Верховного Суду від   17.06.2022  року у справі № 908/2382/21, зокрема, зазначено на те, що адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Сам по собі факт порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем у розумінні приписів ГПК України не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі заходи застосовуються не в залежності від наявності у відповідача заборгованості, а в залежності від наявності належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Так, відповідачем спростовано інформацію надану позивачем про те, відповідачем здійснюються дії спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду такі як: реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації; витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем; укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо.
Саме на позивача покладено обов`язок обґрунтування причин звернення з заявою про забезпечення позову та надання до суду доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Так, у  правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду  від 06.03.2023 року  у справі № 916/2239/22  вказано на те, що  звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та  надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.   При цьому  обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. При цьому заходи забезпечення позову повинні  застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року  у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.   Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову,  суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до  утруднення чи унеможливлення виконання рішення  суду в разі задоволення позову.
Господарський суд першої інстанції вказав на те, що   відповідачем спростовано інформацію та надані позивачем докази на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить права позивача та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду та дійшов обгрунтованого висновку про  наявність підстав для скасування заходів  забезпечення позову, вжитих ухвалою від 24.11.2023 року. 
Разом з цим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у  постановах Верховного Суду від 13.01.2021 року  у справі № 910/9855/20, від 19.01.2021 року  у справі № 902/774/20, від 25.01.2021 року  у справі № 902/775/20, від 31.08.2021 року  у справі № 910/5116/21, від 07.09.2021 року  у справі № 910/6481/21, від 08.12.2021 року  у справі № 927/481/21, від 21.12.2021 року  у справі № 910/10598/21, від 11.02.2022  року у справі № 927/893/21, від 15.04.2022 року  у справі № 904/7930/21, де, між іншим, вказано на те, що  під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Аргументи апелянта на те, що він, надіславши три претензії та не отримавши на них жодної відповіді, не мав іншого вибору окрім як звернутися з заявою про забезпечення позову, оскільки, на його думку,  відсутність будь-якого діалогу з відповідачем беззаперечно свідчила про небажання у останнього брати участь у вирішенні проблемної ситуації та як наслідок у майбутньому утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову, не приймаються, з огляду на те, що відсутність з боку відповідача відповіді на претензії, які направлялись позивачем, не свідчить про намір відповідача  ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань.
          Також, разом з цим, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав таке:   відповідач  не надав  відповіді на  претензії оскільки потрібен був час на з`ясування обставин, які в них викладені; в листопаді 2022 року змінився керівник відповідача, первинні документи зникли під час окупації, працівники, які працювали в лютому 2022 року, звільнились з початком війни та евакуювались з Ізюмського району; територія Ізюмської територіальної громади Ізюмського району Харківської області, в тому числі с. Забавне, в період з 24.02.2022 року по 03.03.2022 року знаходились в зоні бойових дій, з 03.03.2022 року по 11.09.2022 року – перебували в тимчасовій окупації, в період з 11.09.2022 року по теперішній час – перебувають в зоні бойових дій; з   визволенням окупованої території Ізюмського району Харківської області,  відповідачем  було встановлено факт відсутності документів, про що свідчить акт від 28.12.2022 року; після з`ясування всіх обставин  було  встановлено, що товар, зазначений в претензії  відповідачем не отримувався, а тому, на його думку спір між сторонами відсутній; з`ясування обставин потребувало певного часу, протягом якого сплив строк відповіді на претензії та позивач подав  до суду позовну заяву; копія акту від 28.12.2022 року  не надавалась відповідачем до суду першої інстанції,  оскільки позивач не посилався на цю обставину при розгляді судом клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову.
         Також, не приймаються аргументи апелянта на те, що відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчого провадження, апелянту  відомо про виконавче провадження № АСВП:71726260 від 03.05.2023 року  (статус – завершено), згідно  якого стягувачем є Регіональна філія "Південно-Західна залізниця" (код ЄДРПОУ 40081221),  а божником є відповідач, з чого, на думку апелянта  можна зробити висновок, що відповідач відмовився добровільно виконувати рішення на загальну суму 8 487, 39 грн. та даний факт, додатково підтверджує побоювання апелянта  у істотному ускладненні виконання рішення в майбутньому, так як за наявності рішення суду, йому  необхідно буде направляти у відрядження з м. Полтава до м. Харків свого представника, для отримання наказу на примусове виконання рішення та звернення до виконавчої служби з метою примусового його виконання, оскільки вказані обставини не підтверджують  того факту, що відповідач не буде виконувати рішення суду у даній справі, в разі задоволення позовних вимог. 
  Отже, висновок  місцевого  господарського суду  відповідає  принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників                  та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення Європейського суду з прав людини                    від 18.07.2006 року). 
Зокрема, Європейський суд з прав людини           у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст.      6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.   6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Апелянту   було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній  скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)
Апелянту    була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
          Керуючись ст. ст.  255,  269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282  Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю  “ГПЛ” залишити без задоволення.
Ухвалу          господарського суду Харківської      області від 01.12.2023  року   у справі №922/4946/23   залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття   і може бути оскаржена  у касаційному порядку  до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів  з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено  30.01.2024 року.

Головуюча     суддя                                                                    О.І. Терещенко

Суддя                                                                                           П.В. Тихий  

Суддя                                                                                           О.В. Плахов