УХВАЛА
24 січня 2024 року 
м. Київ
справа №140/18017/23
адміністративне провадження № К/990/840/24  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Уханенка С.А., 
перевіривши касаційну скаргу Лавренчука Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №140/18017/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
28 червня 2023 року адвокат Лавренчук Олександр Володимирович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, у якому просив: скасувати наказ від 20 вересня 2022 року №2217А «Про результати службового розслідування»; нарахувати та виплати грошові кошти в сумі, в якій не було здійснено виплату солдату ОСОБА_1 внаслідок накладеного дисциплінарного стягнення.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року визнано неповноважними підстави, вказані у заяві позивача про поновлення строку звернення до суду. Позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку та надавши відповідні докази на їх підтвердження.
25 липня 2023 року від представника позивача Лавренчука Олександра Володимировича надійшла нова редакція позовної заяви (в тому числі примірник для відповідача), у якій просить: поновити строк на оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2022 року №2217А «Про результати службового розслідування»; скасувати як незаконний наказ від 20 вересня 2022 року №2217А «Про результати службового розслідування»; нарахувати та виплати грошові кошти в сумі, в якій не було здійснено виплату солдату ОСОБА_1 внаслідок накладеного дисциплінарного стягнення. Інших документів на усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі судді Волинського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 05 липня 2023 року, на адресу суду не надходило.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року, повернуто позовну заяву на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
05 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Лавренчука Олександра Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №140/18017/23.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Як убачається з оскаржуваних судових рішень, предметом позову у вказаній справі є наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2022 року № 2217А «Про результати службового розслідування», а також нарахування та виплата грошових коштів в сумі, в якій не було здійснено виплату солдату ОСОБА_1 внаслідок накладеного дисциплінарного стягнення.
Приймаючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви у цій справі, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив того, що позивач повністю не усунув недоліки позовної заяви та те, що місячний строк звернення до суду з цим позовом є пропущеним, тривалість пропуску вказаного строку є значною, вказані позивачем у позовних заявах, у яких заявлено про поновлення строку звернення до суду, підстави для поновлення вказаного строку є неповажними, при цьому жодних належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивач не надав.
Відповідно до частин першої - третьої, п`ятої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частинами першою та другою статті 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Аналіз наведених норм КАС України свідчить, що, в разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Суди попередніх інстанцій керувалися тим, що адвокат Лавренчук О.В. в інтересах ОСОБА_1 28 червня 2023 року (дата на конверті) звернувся до суду з цим позовом, тобто з пропуском установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду.
У первісній позовній заяві представник позивача просив поновити строк пропущений строк звернення до суду, посилаючись на те, що позивача не було ознайомлено з оскаржуваним наказом, проте ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05 липня 2023 року визнано неповажними підстави, вказані у позовній заяві про поновлення строку звернення до суду.
При цьому суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, указав, що грошове забезпечення є щомісячним регулярним платежем, а тому в будь-якому разі його розмір відомий особі, яка його отримує та така особа щомісяця вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено припинення певних виплат. З матеріалів позовної заяви слідує, що 14 листопада 2022 року позивач ОСОБА_1 уклав з адвокатом Лавренчуком О.В. договір про надання правової (правничої) допомоги - послуг захисника/представника, предметом якого є надання необхідної правової допомоги довірителю. Адвокат 28 червня 2023 року видав ордер на представництво інтересів довірителя у Волинському окружному адміністративному суді. При цьому адвокат Лавренчук О.В. 22 квітня 2023 року за № 3718 отримав від військової частини НОМЕР_1 відповідь на запит стосовно надання інформації щодо неналежного виконання обов`язків військової служби окремими військовослужбовцями 1 стрілецького батальйону, в тому числі ОСОБА_1 . 
З урахуванням наведеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачу вже у листопаді 2022 року було відомо про порушення його прав, свобод та інтересів, наслідком яких стало недоотримання належних виплат військовослужбовцю, та зі змісту позовної заяви, в якій заявлено про поновлення строку звернення до суду, не вбачалося, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений КАС України строк.
25 липня 2023 року від представника позивача Лавренчука О.В. до Волинського окружного адміністративного суду надійшла нова редакція позовної заяви.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, аналізуючи подану на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху нову редакцію позовної заяви зазначив, що представник позивача просив поновити строк на оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2022 року №2217А «Про результати службового розслідування», зазначивши при цьому, що ОСОБА_1 отримав відповідь на адвокатський запит 28 грудня 2022 року. Відтак саме з 28 грудня 2022 року розпочався відлік шестимісячного строку звернення до суду для оскарження наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2022 року №2217А «Про результати службового розслідування», а позов направлений до суду 28 червня 2023 року, тобто поданий у чіткій відповідності з вимогами КАС України.
При цьому суди попередніх інстанцій висновували, що представник позивача помилково вважає, що у цьому випадку застосовується шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України. Оскільки спірні відносини пов`язані зі проходженням публічної служби, а саме військової служби, а тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме норми частини п`ятої статті 122 КАС України, яка передбачає, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
До того ж на таке застосування положень частини п`ятої статті 122 КАС України суд першої інстанції звернув увагу позивача в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 05 липня 2023 року, де суд дійшов висновку про пропуск місячного строку звернення до суду.
Крім цього, суди попередніх інстанцій установили, що у новій редакції позовної заяви представник позивача підтверджує те, що після отримання відповіді на адвокатський запит від 28 грудня 2022 року ОСОБА_1 від іншого військовослужбовця дізнався про наявність наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2022 року №2217А «Про результати службового розслідування».
Відтак, на думку судів попередніх інстанцій,  у новій редакції позовної заяви підтверджено, що ОСОБА_1 отримав копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2022 року №2217А «Про результати службового розслідування» орієнтовно 28 грудня 2022 року, водночас, як зазначалось вище, цей позов скерований до суду 28 червня 2023 року, що свідчить про пропуск місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України. Жодних інших підстав для поновлення строку звернення до суду у новій редакції позовної заяви не зазначено та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску не долучено.
Крім цього, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем і неодноразово здійснює службу у умовах зони бойових дій, разом з тим, указані обставини у спірних правовідносинах не можуть слугувати підставою для поновлення строку звернення в суд, оскільки адвокат Лавренчук О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , зобов`язаний інформувати клієнта про його законні права та обов`язки, про хід та результати виконання доручення і своєчасно відповідати за запити клієнта про стан його справи. Крім того, позивач вільний у виборі представника, тому невиконання чи неналежне виконання адвокатом обов`язків, апеляційний суд оцінив критично.
Відтак, на думку судів попередніх інстанцій, у новій редакції позовної заяви, в якій заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, не наведено аргументованих доводів про наявність поважних причин пропуску звернення до суду, підтверджених належними і достатніми доказами, тобто про наявність таких об`єктивних, незалежних від волі позивача обставин, які унеможливлювали або ускладнювали можливість звернення до суду в межах місячного строку звернення до суду.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку щодо повернення позовної заяви з огляду на те, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строку звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, що були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на апеляційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання апеляційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
При цьому обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження спрямовані на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються у порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що адвокат Лавренчук О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом 28 червня 2023 року, тобто з пропуском встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду, не вказавши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду, які перешкоджали своєчасному зверненню із цим позовом.
Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 123 КАС України суд повертає позовну заяву, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.
Суд констатує, що що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосував положення частини другої статті 123 КАС України та пункт 9 частини четвертої статті 169 КАС України, їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Крім того, Суд наголошує на тому, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторно звернутися до адміністративного суду в порядку, встановлену законом.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами 2, 3 цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Лавренчука Олександра Володимировича , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року у справі №140/18017/23.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді	Ж.М. Мельник-Томенко Н.М. Мартинюк   С.А. Уханенко