УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 161/9377/16-ц
провадження № 61-18681ск23
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                        
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно.
 
Вимоги обґрунтовував тим, що після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та баби - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 залишився житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно довідки Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 19 травня 2016 року № 341 згідно з записом в погосподарській книзі за № 10, особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належить: 1/2 частина будинку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/2 частина будинку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після їх смерті відкрилась спадщина в частках у відповідності на житловий будинку АДРЕСА_1 . Спадщина на вищезазначене спадкове майно залишається не прийнятою, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.
 
Просив визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті батька, а саме: на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно після смерті баби, а саме: на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Після уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на зазначене майно за набувальною давністю.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року позовну заяву задоволено.
 
Визнано за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
 
Не погоджуючись з рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позивач є спадкоємцем після ОСОБА_4 , який прийняв спадщину після її смерті в порядку пукнту 1 частини першої статті 549 ЦК Української РСР (в редакції від 1963 року), саме шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Тобто володіння ОСОБА_2 житловим будинком разом з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 не є безтитульним, так-як він користувався вищезазначеним об`єктом нерухомості, як спадкоємець за законом, який прийняв належну йому частину спадщини, однак належним чином не оформив свої спадкових прав на неї. За таких обставина вважає, що під час розгляду даної справи судом першої інстанції має місце неправильне застосування норма матеріального права до спірних правовідносин. На її думку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення розділу VII «Спадкове право» ЦК Української РСР (в редакції від 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, а не статтю 344 ЦК України. Просила рішення скасувати, провадження у даній справі закрити у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_2 .
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року закрито.
 
Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 серпня 2016 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося.
 
27 грудня 2023 року ОСОБА_5 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у зазначеній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з урахуванням такого.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права на апеляційне оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та або обов`язків.
 
Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 та баби ОСОБА_4 , проживав та був зареєстрованим з ними на АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до довідки Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 19 травня 2016 року № 341 згідно з записом в погосподарській книзі за № 10, особовий рахунок № НОМЕР_1 , житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належить: 1/2 частина будинку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/2 частина будинку ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після їх смерті відкрилась спадщина в частках у відповідності на житловий будинку АДРЕСА_1 .
 
Станом на день звернення до суду, а саме 21 липня 2016 року будь-які відомості про прийняття спадщини після смерті зазначених осіб відсутні.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що після смерті власників нерухомого майна ніхто на дане майно не претендував, а позивач ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем за законом, добросовісно заволодів майном, продовжував відкрито та безперервно користуватися ним.
 
Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначила, що вона є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_6 , який є братом позивача і який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , а також після смерті її баби ОСОБА_4 , оскільки вступив в управління спадковим майном. Таким чином, враховуючи, що вона та її сестра є спадкоємцями за законом після смерті їх батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , то рішення суду про визнання права власності на спадкове майно за ОСОБА_2 безпосередньо впливає на її права та обов`язки. Враховуючи, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , просить скасувати рішення суду та закрити провадження у даній справі.
 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, після його смерті спадкова справа не заводилася, про що свідчить повідомлення Луцької районної державної нотаріальної контори, тобто правонаступники після смерті позивача відсутні.
 
З матеріалів справи не вбачається, що батько особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і що ОСОБА_1 після смерті батька прийняла спадщину.
 
Отже, ОСОБА_1 не надала апеляційному суду належних, допустимих доказів того, що саме рішенням суду першої інстанції у цій справі, у будь-який спосіб порушено її права.
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: 	А. І. Грушицький   	
 	І. В. Литвиненко  	
 	Є. В. Петров