ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/14383/22	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Олефіренко Н.А.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 в адміністративній справі №160/14383/22  (суддя Серьогіна О.В.) за позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- 

в с т а н о в и В:
          У вересні 2022 року представник ОСОБА_1  - Дяченко Олексій Володимирович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд  визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2016 року по 13.09.2022 року включно;  зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1   середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2016 року по 13.09.2022 року включно.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 адміністративний позов задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав  апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та відмовити в здоволенні позовних вимог. 
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки військова частина не є розпорядником коштів (розпорядником коштів є Міністерство оборони України) та фінансується з державного бюджету, то, відповідно, Відповідач не може передбачити наперед компенсаційні витрати, - для їх виплати необхідно відправляти заявки до відповідного органу. Дії зумовлені специфічним порядком фінансуванням всіх військових частин, які не є розпорядниками коштів.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, ОСОБА_1 з 01.04.2016 року по 20.10.2016 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу від 20.10.2016 року №285 позивача з 20.10.2016 року було звільнено з військової служби.
При звільненні позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення.
У зв`язку з цим позивач 21.10.2020 року звернувся з заявою до відповідача з проханням виплатити зазначену виплату.
Оскільки відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача, позивач звернувся до суду для вирішення спору.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року у справі № 200/1517/21-а адміністративний позов задоволено частково, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2016 року по 20.10.2016 року.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року у справі № 200/1517/21-а відповідачем 27.05.2021 року виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 232,00 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів, яке міститься в матеріалах справи.
Не погоджуючись з виплаченою сумою позивач повторно звернувся до суду.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року у справі №200/15488/21 адміністративний позов задоволено, зокрема, зобов`язати військову частину НОМЕР_1  виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2016 року по 20.10.2016 року із застосуванням базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 17194,41 гривень із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу» затвердженогопостановою КМУ від 15.01.2004 року № 44.
На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року у справі №200/15488/21 відповідачем 14.09.2022 року виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 16936,49 грн., що підтверджується повідомленням про надходження коштів, яке міститься в матеріалах справи.
Позивач, вважаючи, що відповідачем несвоєчасно проведено остаточний розрахунок при звільненні з позивачем за період з 21.10.2016 року по 13.09.2022 року та відповідно до положень статей116,117 Кодексу законів про працю Українивін має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку, що відповідає положенням  ст. 117 КЗпП України.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 КЗпП України.
Ці норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства усіх виплат у день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого  статтею 117 КЗпП, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку слід враховувати розмір середнього заробітку позивача, факт наявності спору між позивачем та відповідачем щодо права отримання коштів при звільненні, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, ступінь вини відповідача та інших обставин справи.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено  постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100  (далі - Порядок № 100).
Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (затверджена  наказом МВС України від 15.03.2018р. № 200; далі за текстом -  Інструкція №200) грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з п.4  Інструкції № 200  за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.
Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.
Матеріалами справи встановлено, що позивач в період з 01.04.2016 року по 20.10.2016 року проходив військову службі в складі Військової частини НОМЕР_1 .
Відповідачем виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06.04.2021 року у справі № 200/1517/21-а  27.05.2021 року, а саме перераховано на банківський рахунок позивача кошти у розмірі 232,00 грн.
Також, відповідачем виконано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.01.2022 року у справі № 200/15488/21  14.09.2022 року, а саме перераховано на банківський рахунок позивача кошти у розмірі 16936,49 грн.
Таким чином, останній розрахунок з позивачем при звільнені від 21.10.2016 року здійснений 14.09.2022 року.
Встановлений  ст.117 КЗпП України  механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до  ст.117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
При вирішенні цього питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Так, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року по справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.
Отже, дослідивши встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено  рішення, в оскарженій відповідачем частині, з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.  316,  321,  322,  325 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити   без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 року -    залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко