У х в а л а
16 січня 2024 року
м. Київ
Справа № 522/6438/14-ц
Провадження № 61-17495ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позичальниця), яку представляє адвокат Якових Євген Володимирович (далі - адвокат),
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року у частині стягнення з позичальниці залишку заборгованості за кредитом і відсотками
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - кредитор) до позичальниці та ОСОБА_2 (далі - поручитель) про стягнення заборгованості за кредитним договором та
в с т а н о в и в:
1.           У квітні 2014 року кредитор звернувся до суду з позовною заявою, в якій із урахуванням уточнень позовних вимог просив стягнути солідарно 8 757 951,63 грн заборгованості за кредитним договором та 3 654,00 грн судових витрат. Мотивував так:
-                  4 червня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» уклав із позичальницею кредитний договір № ML 508/026/2008 (далі - кредитний договір). Згідно з його умовами банк надав позичальниці 145 145,00 дол. США кредиту;
-                  того ж дня для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором банк уклав із поручителем договір поруки № SR 508/026/2008 (далі - договір поруки); 
-                  через порушення позичальницею умов кредитного договору у неї станом на 22 жовтня 2013 року виникло 8 757 951, 63 грн заборгованості (еквівалент 740 943,46 дол. США), з яких 143 714,18 дол. США - залишок боргу за кредитом (еквівалент 1 148 707,44 грн), 15 566,84 дол. США - відсотки за користування кредитом (еквівалент 124 424,15 грн), 581 375,73 дол. США - пеня за прострочення виконання зобов`язань за період з 10 червня 2013 року до 10 червня 2014 року (еквівалент 4 646 936,21 грн).
2.           23 лютого 2017 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення про часткове задоволення позову: стягнув із позичальниці 8 757 951,63 грн заборгованості за кредитним договором і 3 654,00 грн судового збору; у задоволенні інших вимог відмовив.Мотивував рішення так:
-                  згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №7334/02, складеним 6 жовтня 2016 року в Одеському науково-дослідному інституті судових експертиз, підписи від імені поручителя у договорі поруки виконані не самим поручителем, а іншою особою з наслідуванням його підпису. Поручитель не є належним відповідачем у справі, бо договір поруки не підписував. Тому не може нести солідарну відповідальність із позичальницею за виконання останньою умов кредитного договору. Отже, у задоволенні вимог до поручителя слід відмовити;
-                  оскільки у визначений кредитним договором термін позичальниця кредит не повернула, вимоги, звернуті до неї, слід задовольнити.
3.           2 листопада 2023 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції у частині задоволення вимоги до позичальниці про стягнення з неї 6 875 249,97 грн пені й ухвалив нове - про відмову у задоволенні цієї вимоги; залишив без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог до поручителя та про стягнення з позичальниці 1 882 701,66 грн заборгованості за кредитом і відсотками. Мотивував так:
-                  позичальниця мала повернути кредит і погасити заборгованість протягом 30 календарних днів із моменту направлення вимоги банку. Зазначений строк почав відлік 8 серпня 2011 року. Незаконним є нарахування будь-яких передбачених кредитним договором платежів, окрім передбачених частиною другою статті 625 ЦК України після закінчення зміненого за ініціативою банку строку кредитування (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц);
-                  позивач просив стягнути з позичальниці також 581 345,73 дол. США пені (еквівалент складає 6 875 249,97 грн за курсом Національного банку України 11,82 грн / долар США), нарахованої за період з 10 червня 2013 року до 10 червня 2014 року. Вимоги згідно зі статтею 625 ЦК України кредитор до позичальниці не заявив. Тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з позичальниці неустойки, нарахованої після пред`явлення вимоги про дострокове погашення 6 875 249,97 грн заборгованості, є помилковим. Отже, рішення у частині задоволення цієї вимоги слід скасувати й ухвалити щодо неї нове - про відмову в задоволенні позовної вимоги;
-                  відсутні підстави для застосування позовної давності, про яку позичальниця заявила в апеляційній скарзі. Відповідач має право заявити про застосування позовної давності під час апеляційного розгляду справи лише за умови, що суд першої інстанції його неналежно повідомив про час і місце розгляду справи й ухвалив заочне рішення. У цій справі суд першої інстанції таке рішення не ухвалював. Наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, направлених на адресу реєстрації позичальниці, повернулися до суду з підписом останньої, що підтверджує її належне повідомлення про розгляд справи.
4.           4 грудня 2023 року позичальниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить поновити пропущений з поважних причин строк на подання касаційної скарги, скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року в частині стягнення з неї залишку заборгованості за кредитом і відсотками та рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 липня 2017 року й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
5.           Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
6.           Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Позичальниця подала касаційну скаргу у передбачений законом строк із дня складення повного судового рішення (абзац другий частини першої статті 390 ЦПК України) та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження, а саме:
-                  суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми матеріального права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 червня 2020 року у справі № 924/233/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/879/18 (щодо доказування), Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (пункти 48, 57, 58; щодо можливості подати заяву про застосування позовної давності до суду апеляційної інстанції), Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, від 14 листопада 2018 року у справі № 309/5440/15-ц, від 27 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16 (щодо застосування позовної давності), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 липня 2021 року у справі № 902/834/20, від 13 серпня 2021 року у справі № 917/1196/19, від 30 вересня 2021 року у справі № 927/110/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 5015/45/11 (914/1919/20), від 22 березня 2023 року у справі № 904/7603/21 (щодо умов для призначення судової експертизи).
7.           Верховний Суд вважає безпідставним клопотання позичальниці про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року, повний текст якого складений 3 листопада 2023 року. З цього дня тридцятиденний строк на касаційне оскарження постанови сплив 3 грудня 2023 року (неділя). Тому згідно з частиною третьою статті 124 ЦПК України останнім днем строку є перший після вихідного робочий день, тобто 4 грудня 2023 року. Саме тоді позичальниця подала касаційну скаргу. Тому строк на касаційне оскарження не пропустила. Отже, відсутні підстави для його поновлення.
Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
у х в а л и в :
1.           Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
2.           Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року у частині стягнення з ОСОБА_1 залишку заборгованості за кредитом і відсотками у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
3.     Витребувати з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/6438/14-ц.
4.     Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді: 	 	Д. А. Гудима	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	М. М. Русинчук