Номер провадження: 22-ц/813/7389/23 
Справа № 522/17707/21
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,  
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08.12.2022 у складі судді Яреми Х.С.,
встановив:
В вересні ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення алміентів, та просила стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 13 000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . У позовній заяві посилалася на те, що що будучи в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 . Рішенням суду від 09.12.2020 шлюб розірвано. Дитина проживає разом з матір`ю в орендованій квартирі з травня 2021 року. Батько матеріально дитині не допомагає. Донька розвивається та росте, відвідує різні танцювальні секції, що потребує матеріальних витрат. Батько дитини є особою працездатного віку, отримує дохід, має у власності елітну нерухомість (земельна ділянка, будинок, квартира), рухоме майно, що дозволяє йому сплачувати аліменти на дитину у розмірі 13 000 грн. За час перебування в шлюбі в 2018 році ОСОБА_2 продав квартиру за 820 тис. доларів США. Ці кошти він задекларував та відобразив в податковій накладній за 2018 рік. Крім того, ОСОБА_2 має дітей від попередніх двох шлюбів, сплачує аліменти, сплачує за навчання сина в університеті.
Рішенням Приморського районного суду позов задоволено частково, з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 6000 грн щомісячно до досягнення нею повноліття.
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду, стягнути аліменти в мінімальному розмірі – 1416 грн, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам законності та обґрунтованості. В апеляційній скарзі посилається на те, що витрати на оренду квартири в розмірі 750 доларів США, які несе позивачка, не можуть бути витратами, які можуть бути покладені на нього, у позивачки є зареєстроване місце проживання, де вона може проживати разом із дитиною. Доводи про його задовільний стан здоров`я та матеріальне становище не відповідають дійсності, суд неповно з`ясував обставини справи. Зокрема, йому не належить 1/3 частина квартири по АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 продані ще в 2018 році, за обслуговування будинку по АДРЕСА_4 є борг в розмірі 94437, що свідчить про неможливість утримувати це майно. Таким чином, він є власником лише земельної ділянки, на утримання якої він не несе витрати, однак рішення ухвалене за відсутності оцінки вартості цієї земельної ділянки, суд на власний розсуд встановив вартість майна, визначивши таким чином розмір аліментів необґрунтовано. Окрім іншого, судом не враховано, що він сплачує аліменти на двох дітей від попереднього шлюбу, і продовжує сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_4 ; у нього є борг по сплаті кредитного ліміту у розмірі 70215 грн; доходи у нього відсутні; кошти на утримання дитини надає добровільно за домовленістю з позивачкою. В зв`язку з військовими діями він втратив роботу та перебуває на обліку державної служби зайнятості для працевлаштування. Всі ці доводи були проігноровані судом під час перегляду заочного рішення. Судом було застосовано норми права, які не підлягають застосуванню, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Судових повісток він не отримував, про судове провадження дізнався від виконавчої служби, суд позбавив його права участі в судовому засіданні, надати заперечення та докази, порушив принцип рівності та змагальності сторін, що є складовою права на справедливий судовий розгляд. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, викладені відповідачем доводи – неспроможними. Долучені відповідачем докази не засвідчені належним чином, відтак не можуть прийматися судом до уваги. Представлена медична документація не свідчить про те, що він не може працювати, довідки складені після ухвалення судом рішення. Долучення нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи не допускається. Суд вірно взяв до уваги наявність у відповідача цінного нерухомого майна, проаналізував банківські виписки, та вірно застосував норми права. Судом враховані всі обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, про час та місце розгляду справи його повідомлено належним чином шляхом оголошення на сайті судової влади. Перебування на обліку в центрі зайнятості свідчить про те, що особа може просити про зменшення розміру аліментів, але таке не є підставою скасування рішення суду, оскільки таких обставин не було на час його ухвалення. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.
Встановлено, що 29.12.2011 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилась дитина - ОСОБА_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2020 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 .
Згідно з договором оренди від 20.05.2021 ОСОБА_1 орендує квартиру на АДРЕСА_5 , вартість орендної плати становить 750 доларів США на місяць по курсу 27 грн. за один долар США, тобто – 20 250 грн. щомісячно.
Дитина проживає з матір`ю.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що загальний матеріальний стан відповідача на час вирішення питання про стягнення аліментів дозволяє сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж мінімальний розмір встановлений законом.
Судом враховані відомості щодо належності відповідачу нерухомого майна, руху коштів по банківським рахункам, обставини існування на утриманні дітей від першого шлюбу, а також те, що відповідач не працює.
Щодо повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи.
Вбачається, що на сайті судова влада розміщено оголошення про виклик в судове засідання 08.12.2022 ОСОБА_2 як відповідача у справі, інших повідомлень, які б свідчили про те, що останній обізнаний про час та місце розгляду справи у справі немає, тобто відповідача повідомлено в порядку, визначеному частиною одинадцятою статті 128 ЦПК України. 
Такий спосіб повідомлення використаний судом, оскільки згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не значиться зареєстрованим по місті Одесі та Одеській області. 
Разом із тим, відповідач ОСОБА_2 має іншу дату народження, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 , та згідно ЄДДР ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 02.08.2006 має постійне місце реєстрації: АДРЕСА_6 , отже при обранні способу повідомлення відповідача судом використано інформацію щодо іншої особи.
Таким чином, вказане повідомлення не можна вважати здійсненим належним чином, оскільки тлумачення частини одинадцятої статті 128 ЦПК Українисвідчить про те, що відповідач, третя особа, свідок лише у випадку коли зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Як встановлено, відповідач має зареєстроване місце проживання, тобто зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_2 є відомим, що виключає можливість застосування частини одинадцятої статті 128 ЦПК України.
Враховуючи викладене, справа в суді першої інстанції була розглянута 08.12.2022 за відсутності ОСОБА_2 , який не був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи відповідно до статей 128 - 130 ЦПК України.
У апеляційній скарзі заявник указує на неналежне повідомлення його про розгляд справи судом, що позбавило його права на належний судовий захист та надання пояснень щодо фактичних обставин справи.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення про розгляд справи є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, конституційне право на судовий захист повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції Українита статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Таким чином, неналежне повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людиниі основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК Українивизначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Отже, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи.
Щодо доводів апеляційної скарги належності ОСОБА_2 майна, яке помилково було враховане судом першої інстанції.
Суд виходив з того, що згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві власності належить:
- з 11.09.20218 земельна ділянка, площею 0,1 га для індивідуального дачного будівництва;
- з 11.09.20218 житловий будинок площею 298,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 ;
- з 12.08.2009 отримана в дар квартира, площею 199,8 кв.м за адресою на АДРЕСА_3 ;
- з 04.01.2001 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .
В порядку перевірки доводів апеляційної скарги встановлено, що ОСОБА_2 не є власником частини квартири АДРЕСА_7 , отже доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. 
Надаючи оцінку вимогам позивача та запереченням відповідача, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Аналіз руху коштів згідно з банківською випискою АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2018 по 18.10.2022 свідчить про те, що 
по рахунку НОМЕР_2 витрати - 66 679,98 грн., надходження – 66 923,67 грн.;
по рахунку НОМЕР_3 витрати - 228,61 доларів США та 58,04 грн., надходження – 71,00 доларів США та 58,04 грн.;
по рахунку НОМЕР_4 витрати - 6 360 Євро та 58,04 грн., надходження – 6 360 Євро та 58,04 грн.;
по рахунку НОМЕР_5 витрати - 21 964 025,40 грн., 7 273,72 Євро та 228,61 доларів США, надходження – 21 889 046,10 грн., 7 274,51 Євро та 71 долар США;
по рахунку НОМЕР_6 витрати - 21 409 846,10 грн., надходження – 21 409 846,10 грн.;
по рахунку НОМЕР_7 витрати - 58,04 грн., надходження – 58,04 грн.;
по рахунку НОМЕР_8 витрати - 109 719,80 грн., надходження – 109 719,80 грн.;
по рахунку НОМЕР_9 витрати - 101 618,13 грн., надходження – 101 861,82 грн.;
по рахунку НОМЕР_10 витрати - 913,72 Євро, надходження – 914,51 Євро;
по рахунку НОМЕР_11 витрати - 1 000 грн., надходження – 1 000 грн.;
по рахунку НОМЕР_12 витрати - 341 957,42 грн., надходження – 266 734,39 грн.;
по рахунку НОМЕР_13 витрати - 58,04 грн., надходження – 58,04 грн.;
по рахунку НОМЕР_14 витрати - 1 601,76 Євро, надходження – 1 601,76 Євро.
Станом на 18.10.2022 згідно з відомостями, наданими на запит суду АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_2 відкрито 4 рахунки:
- НОМЕР_15 (залишок -75 223,03 грн.)
- НОМЕР_16 (залишок – 0,79 грн.)
- НОМЕР_17 (залишок – 0 грн.)
- НОМЕР_18 (залишок – 0 грн.).
Згідно з рахунком від 01.11.2019 № 4161 на оплату членських внесків ДБК «Золоті ключі» ОСОБА_2 сплатив членські внески в розмірі 10 612 грн.
На утриманні відповідача, окрім дитини, на яку стягуються аліменти, є дитина від першого шлюбу, ОСОБА_4 , 2009 року народження, на яку стягуються аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що також враховується судом.
Згідно з Договором № 291-1-067-2018, укладеним з ОНУ ім. І.І. Мечникова, ОСОБА_2 був замовником отримання ОСОБА_6 освітніх послуг, оплата за перший рік навчання становить - 19 730 грн., 2-й рік – 21 703 грн., 3-й рік – 23 873 грн., 4-й рік - 26 261 грн.
Згідно з банківськими квитанціями від 24.09.2020, від 15.12.2021, від 04.01.2021 платник ОСОБА_6 сплатив за навчання 700 грн., 750 грн. та 11 936,50 грн.
У справі відсутні докази про отримання ОСОБА_6 доходу в період, який впливає на визначення розміру аліментів, але надані докази свідчать про те, що хоча відповідач на час вирішення спору не є працевлаштованим, проте має у власності майно, утримує його, а обіг коштів за банківськими рахунками свідчить про його спроможність нести витрати в певний період.
Наявність у відповідача нерухомого майна в умовах воєнного часу не може бути безумовною ознакою високого рівня доходу, оскільки таке набуте до часу вирішення питання про стягнення аліментів, та з очевидністю вартість його не відповідає тій, що існувала на час придбання. 
Отже, зважаючи на встановлені фактичні обставини, матеріальне становище відповідача, підлягають стягненню аліменти в розмірі 4000 грн щомісячно, що відповідає вимогам закону, є достатнім для забезпечення рівня розвитку та потреб неповнолітньої дитини, виходячи з засад розумності та справедливості.
Не можуть бути підставою збільшення розміру аліментів доводи про те, що врахуванню підлягають витрати ОСОБА_1 на оренду житла в розмірі 750 доларів США, оскільки право вибору житла належить позивачу, а тому за відсутності достатніх доходів вона не позбавлена можливості орендувати більш доступне житло.
Доказів інших витрат на дитину позивачем не надано.
Доводи про продаж відповідачем квартири та отримання від цього доходу, як стверджує позивач, в розмірі 820 тис. доларів США, не можуть бути підставою для визначення розміру аліментів, оскільки виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.
Не впливають на розмір аліментів доводи відповідача про наявність у нього хвороб, оскільки такі не свідчать про розмір його витрат та не є ознакою повної непрацездатності. 
Зважаючи на викладене, на час вирішення питання про стягнення аліментів матеріальний стан відповідача свідчить проте, що він може сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж мінімальний розмір встановлений законом, а тому доводи про необхідність їх визначення в мінімальному розмірі до уваги не приймаються. 
Позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з мотивів та підстав, викладених вище. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384  ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 08.12.2022 скасувати, ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1  задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_19 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_20 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 (шість тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з 15.09.2021 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                Є.С. Сєвєрова                                
Судді:                                                        Л.М. Вадовська
                                                       
О.С. Комлева