22.01.24
22-ц/812/182/24
Провадження № 22-ц/812/182/24
ПОСТАНОВА
Іменем України
22 січня 2024 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                справа № 489/1716/18
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,        
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену 11 грудня 2023 року під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Центрального ВДВС).
Заявник вказував, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення судом 25 липня 2018 року було видано виконавчий лист. 19 вересня 2018 року державним виконавцем Центрального ВДВС було відкрито виконавче провадження №57246395 з примусового виконання судового рішення. Як вказав заявник з 2021 року він систематично сплачував аліменти у більшому розмірі, ніж було розраховано виконавцем, станом на лютий 2022 року заборгованість по аліментам була погашена в повному обсязі із додатковою переплатою у розмірі 3 827 грн 23 коп. та він продовжив сплачувати аліменти у встановленому виконавцем розмірі - частини від розміру середнього заробітку працівника для цієї місцевості. Проте 13 вересня 2023 року дізнався, що у нього наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 200 214грн23коп. Як пояснив йому державний виконавець Центрального ВДВС Леденчук Д.С., у вересні 2023 року тому стало відомо про офіційне працевлаштування боржника з березня 2022 року, а тому він зробив перерахунок розміру доходу боржника, який перебільшив встановлений розмір середнього заробітку працівника цієї місцевості, а тому сума аліментів, яку необхідно сплачувати щомісячно змінилась та стала більшою.
ОСОБА_1 вважає такі дії державного виконавця протиправними, вказуючи на те, що систематично сплачував розраховані державним виконавцем з лютого 2022 року по вересень 2023 року аліменти та вважає, що виконавець повинен був робити перерахунок розміру аліментів не з моменту офіційного працевлаштування, а з моменту коли він дізнався про таке. На думку ОСОБА_1 заборгованість з квітня 20222 року по вересень 2023 року виникла не з його вини, а у зв`язку з бездіяльністю виконавця щодо встановлення місця роботи боржника. Також заявник зазначав, що виходячи з приписів ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не повинно було відкриватись у Центральному ДВС.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати протиправними дії державного виконавця Центрального ВДВС та зобов`язати скасувати заборгованість зі сплати аліментів, яка нарахована йому за період з квітня 2022 року по вересень 2023 року у ВП № 57246395 від 19 серпня 2018 року.
У відзиві на скаргу державний виконавець Центрального ВДВС Леденчук Д.С. просив відмовити в її задоволенні за безпідставністю. Вказував, що відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Державний виконавець керується вимогами статті 71 вищевказаного Закону, відповідно до якої стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні скарги.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Коренко Т.В. посилаючись на незаконність ухвали суду першої інстанції, просила її скасувати та задовольнити скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Коренко Т.В. зазначала, що ОСОБА_1 особисто повідомляв державного виконавця в дистанційному режимі, що він несе службу та призваний до військової частини, під час 2022-2023 року сплачував аліменти у розмірі, який вираховував державний виконавець. Звертала увагу на правові висновки Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі №705/2656/21 та від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, де зазначено, що якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то він є невинуватим у виникненні заборгованості. На думку апелянта, заборгованість у боржника виникла з квітня 2022 року по вересень 2023 року не з його вини, а у зв`язку з бездіяльністю виконавця та ігноруванням повідомлення боржника про місця роботи. Крім того, посилалась також на обставини справ №380/9335/20, № 380/7750/20, вказуючи, що Верховний Суд наголосив, що відсутність прямої вказівки в Законі «Про виконавче провадження» на обов`язок виконавця перевіряти місце проживання боржника не повинна слугувати інструментом імовірних порушень прав боржника з боку виконавця – суб`єкта владних повноважень. 
У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець Центрального ВДВС Леденчук Д.С. просив відмовити у її задоволенні, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року залишити без змін. 
Зазначає, що 23 серпня 2023 року в ході здійснення виконавчого провадження згідно відповіді ДПС йому стало відомо що боржник отримує доходи у ВЧ НОМЕР_1 починаючи з першого кварталу 2022 року, у зв`язку з чим і був здійснений перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, враховуючи вимоги ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» а саме, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом. Таким чином вважає, що він діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи прав та інтересів сторін виконавчого провадження.
В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Від представника ОСОБА_1 - адвоката Коренко Т.В. – надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта та його представника, також у заяві просила задовольнити апеляційну скаргу.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на нижчевикладене.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що доводи скарги щодо незаконності дій виконавця не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно приписів статей 129, 129-1 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Частиною першою статті 18 передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою ст. 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 71 Закону № 1404-VIII виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;  2) подання заяви стягувачем або боржником;  3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;  4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;  5) закінчення виконавчого провадження.
Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина перша статті 195 СК України).
Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості кордоном (частина друга статті 195 СК України).
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).
Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2018 року у справі № 489/1716/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 березня 2018 року до його повноліття (а.с. 27-28).
25 липня 2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва на виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист № 489/1716/18. Даний виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та постановою старшого державного виконавця від 19 вересня 2018 року за заявою стягувача ОСОБА_2 було відкрито виконавчого провадження № 57246395, копію якої направлено ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання цього ж дня (а.с. 101-107).
До березня 2022 року офіційного працевлаштування ОСОБА_1 не мав, а тому розмір аліментів йому розраховувався державним виконавцем виходячи з середнього заробітку працівника для даної місцевості.
При складанні спірного розрахунку заборгованості державний виконавець виходив з того, що 23 серпня 2023 року за інформацією Державної податкової служби України за період з першого кварталу 2022 року по другий квартал 2023 року боржник починаючи з першого кварталу 2022 року отримує доходи у військовій частині (а.с. 108-112), у зв`язку з чим був здійснений перерахунок заборгованості зі сплати аліментів, що підлягає стягненню, виходячи з частини доходів (заробітку), тобто, у розмірі, визначеному у судовим рішенням у справі № 489/1716/18 та, відповідно, виконавчим документом. 
За такого посилання ОСОБА_1 , у скарзі, що такий перерахунок повинен був робити державний виконавець з часу отримання інформації про офіційний дохід боржника, а не з квітня 2022 року, пов`язані із помилковим тлумаченням заявника норм закону. 
Оскільки отримані ОСОБА_1 за місцем проходження військової служби доходи перевищують розмір середнього заробітку працівника для даної місцевості, то державним виконавцем був зроблений перерахунок належних до сплати аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та державним виконавцем був складений розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, яка станом на 30 вересня 2023 року становить 240 448 грн 80коп. (а.с. 115).
Обгрунтовуючи скаргу на дії державного виконавця представник ОСОБА_1 – адвокат Коренко Т.В. - посилається на відсутність у боржника заборгованості зі сплати аліментних платежів, оскільки, він систематично їх сплачував у розмірі, який вираховував державний виконавець (тобто виходячи середнього заробітку працівника для даної місцевості, що застосовується до платників аліментів, який не працюють). 
Згідно ч. 4 та ч. 8 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Зазначені вимоги не застосовуються стосовно осіб, позбавлених особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, що встановлюється згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей» на час позбавлення особи особистої свободи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Отже саме ОСОБА_1 як сторона виконавчого провадження мав обов`язок подавати державному виконавцю відомості про працевлаштування та отримуваного ним доходу з метою правильного обліку сплати ним платежів на виконання відповідного рішення суду. Тоді як матеріалами справи не підтверджено доводи ОСОБА_1 щодо того, що він особисто повідомляв державного виконавця про те, що він призваний до військової частини.
Також є безпідставними посилання на постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 705/2656/21 та від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, оскільки вони стосуються інших обставин, а саме підстав відповідальності у виді пені за прострочення сплати аліментів.
Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції (ст. 13, 367 ЦПК України) колегія суддів не приймає до уваги посилання апеляційної скарги на постанови Верховного Суду у справах №380/9335/20 та № 380/7750/20 з огляду на те, що ОСОБА_1 не було заявлено вимог про визнання неправомірними постанови державного виконавця від 25 липня 2018 року про відкриття виконавчого провадження або бездіяльності державного виконавця щодо передачі виконавчого провадження до іншого органу виконавчої служби, а тому дотримання виконавцем вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» апеляційним судом не перевірялось.
За такого доводи апеляційної скарги щодо неправомірності дій державного виконавця щодо здійснення перерахунку заборгованості є безпідставними та спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. 
З огляду на викладене, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог скарги щодо визнання дій виконавця зі складання спірного розрахунку заборгованості за аліментами за період з квітня 2022 року по вересень 2023 року у ВП № 57246395 неправомірними. 
Таким чином колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України
Керуючись ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий                                        В.В. Коломієць

Судді:                                                         Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 24 січня 2024 року