П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/13446/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Семенюк Микола Миколайович 
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
05 лютого 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Граб Л.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 30.01.2023№ 918230165221.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 01.11.2001 по 23.05.2016 та перевести з 25.01.2023 ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до норм Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідки від 25.01.2023 № 22.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 01.03.2016 та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою від 25.01.2023 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", до якої, крім іншого додав довідки Управління у справах сім`ї, молоді, фізичної культури та спорту Звягельської міської ради від 25.01.2023 за №№ 21, 22.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за результатами розгляду заяви позивача прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за віком за Законом "Про державну службу" від 30.01.2023 № 918230165221, в якому зазначено, що у нього немає необхідного стажу роботи на посаді державного службовця; період з 01.11.2001 по 23.05.2016, коли позивач працював на посадах особи місцевого самоврядування, не враховується до стажу державної служби; довідка № 21 від 25.01.2023 не відповідає вимогам п. 4 та п. 5 Постанови КМУ від 14.09.2016 № 622.
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом "Повідомлення про відмову у проведенні перерахунку" від 06.02.2023 № 0600-0215-8/16302 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як позивач працював на посадах віднесених до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а не до відповідних категорій посад державних службовців; стаж державної служби складає 5 років 10 місяців 25 днів (за періоди роботи з 30.01.1995 по 02.11.1998 та з 06.11.1988 по 27.12.2000).
Таким чином, підставою для відмови слугувало те, що в період з 01.11.2001 по 23.05.2016 позивач був посадовою особою місцевого самоврядування, що не відноситься до категорій посад державної служби.
Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 28.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом 01.05.2016 займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Виходячи з наведеного, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі №687/545/17.
Відповідно до матеріалів пенсійної справи позивача, загальний стаж останнього становить більше 36 років. 
Згідно з ч. 1 ст. 10, ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Отже, враховуючи те, що вибір пенсії є виключним правом пенсіонера, позивач має право на переведення на обраний ним вид пенсії, а тому відмова відповідача у такому переведенні є протиправною.
Як встановлено судом, станом на 01 травня 2016 року позивач не працював на державній службі, стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що визначає право на пенсію відповідно до Закону №889, у позивача немає.
Згідно трудової книжки позивача серії від 13.10.1972, з 01.11.2001 по 23.05.2016 він працював в Новоград-Волинській міській раді, мав 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування; з 01.04.2004 мав 09 ранг посадової особи місцевого самоврядування, при цьому, відповідачем не зараховано до стажу державної служби дані періоди роботи.
В частині періодів роботи позивач, які підлягають зарахуванню до стажу державної служби, суд зазначає, що статтею 46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядок №229 у пункті 6 містить аналогічну норму, як і в пункті 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу №889-VIII про те, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється відповідно до Порядку № 283.
Згідно з п. 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
04.07.2001 року набрав чинності Закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 року №2493-III (далі Закон №2493-III).
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону України "Про державну службу" поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Законом України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII та пункту 4 Порядку №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування" зараховується до стажу державної служби.
Зазначені обставини вказують на те, що стаж роботи на посаді в органах місцевого самоврядування може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.
Враховуючи викладене, стаж державної служби позивача за періоди роботи з 01.11.2001 по 23.05.2016 підлягає зарахуванню.
Таким чином вказані періоди (з 01.11.2001 по 23.05.2016) зі стажем державної служби 5 років 10 місяців 25 днів, проти якого відповідач не заперечує, складають понад 10 років, та враховуючи, що станом на 01 травня 2016 року позивач працював на посаді, віднесеній до посад державних службовців, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Стосовно застосування при розрахунку пенсії, наданих позивачем довідок про складові заробітної плати, необхідно зазначити, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1 затверджено форму довідки про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 за №1661/24193). Постановою правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 №15-2 "Про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 4 вересня 2013 №15-1" з пункту 1 цієї постанови виключений, зокрема, абзац 3 щодо затвердження форми довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.
В подальшому постанови правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 №15-1 та від 04.07.2016 №15-2 втратили чинність на підставі постанови правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям.
Постановою №1-3, зокрема затверджено форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Наказом Міністерства соціальної політики України від 10.05.2017 №750 затверджений Порядок №750, згідно з пунктом 2 якого довідка про заробітну плату для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" видається особам, які мають право на призначення пенсії згідно з пунктом 3 Порядку № 622.
Ст.37 Закону № 3723-XII визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому-п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
В матеріалах справи міститься довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 25.01.2023 №22 (а.с.51), в якій відображено всі види оплати праці, на які нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, форма якої відповідає постанові №1-3, а зміст не суперечить ст.37 Закону № 3723-XII та п.4 Порядку.
Водночас, позивач просить суд, щоб для розрахунку його пенсії було взято до уваги подану разом із заявою 25.01.2023 й довідку від 25.01.2023 № 21 (а.с. 50), в якій відображено складові заробітних плат станом на грудень та зазначено березень 2022 року.
Проте, як встановлено судом, позивач у цій справі по досягненню пенсійного віку не звертався за призначенням пенсії державного службовця, отримував пенсію відповідно до Закону № 1105-XIV та подав заяву про переведення на пенсію державного службовця в січні 2023 року, надавши довідки, складові заробітної плати відображені за березень 2022 року.
Зважаючи на наведене, суд вірно не взяв до уваги довідку від 25.01.2023 № 21, оскільки вона не подавалась пенсійному органу разом із заявою від 25.01.2023 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та за своїм змістом не відповідає поданій пенсійному органу довідки від 25.01.2023 № 21, за наслідками розгляду якої приймалось спірне рішення.
В даному випадку також необхідно зауважити, що при виході на пенсію відповідно до Закону №3723-XII особа, яка оформляє пенсію державного службовця, вправі обирати заробітну плату за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби, однак законом не передбачено можливості обирати основні складові заробітної плати за один період, а стимулюючі виплати за інший.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу державної служби позивачу періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 01.11.2001 по 23.05.2016 та перевести його з 25.01.2023 на пенсію за віком відповідно до норм Закону України "Про державну службу" з урахуванням довідки № 22 від 25.01.2023.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позовних вимог. При вирішенні даного публічно-правового спору, суд правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 
          
Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Полотнянко Ю.П.    Граб Л.С.