КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                    
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/486/2024
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
20 лютого 2024 року                                                                 місто Київ
                                                                                           справа №752/5161/22
                              
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                                  суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
                                 за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу,  постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року, заінтересована особа: стягувач ОСОБА_3 ,-
 
          В С Т А Н О В И В:
В травні 2022 року заявник ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу, за яким просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4  частини від його щомісячного заробітку (доходу).
10 червня 2022 року Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4  частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 248,10 грн.
У вересні 2023 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року за нововиявленими обставинами.
В обґрунтування вимог посилався на те, що він не був обізнаний про існування судового наказу та відкритого відносно нього виконавчого провадження №69478631, йому стало відомо про нього лише 01 вересня 2023 року, шляхом отримання за місцем служби постанови про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника від 06 липня 2023 року.
Вказував, що він не отримував ні судовий наказ, ні будь-які документи по виконавчому провадженню.
Зазначав, що до заяви про видачу судового наказу стягувачем не було додано доказів, який би підтверджував відсутність безспірності заявлених вимог, а саме те, що малолітня донька на момент звернення до суду із заявою проживала разом із матір'ю.
Посилався на те, що додаток в заяві про видачу судового наказу під № 3 «Копія довідки з житлово-експлуатаційних органів про проживання дитини з позивачем» власноручно закреслена стягувачем, про що свідчить її підпис.
Вказував, що з 24 лютого 2022 року по 16 квітня 2023 року малолітня донька ОСОБА_4 проживала разом з бабусею ОСОБА_6 та дідусем   ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначав, що він не тільки систематично навідував доньку ОСОБА_4, а й добросовісно виконував свій обов'язок щодо утримання дитини, перерахувавши бабусі кошти в загальній сумі 56000 грн. на утримання доньки.
Посилався на те, що він не обмежився вищезазначеною сумою та надавав кошти бабусі в готівковій формі для забезпечення потреб та інтересів дитини, а також купував дитині подарунки, продукти харчування, одяг і т.д.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 .
На обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не перевірив доводи заявника про наявність нововиявлених обставин, незаконності видачі судового наказу та відсутності безспірності заявлених вимог. Суд не здійснив оцінки доказів, наданих разом із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами від 10 червня 2022 року, залишивши поза увагою наявність достатніх підстав для задоволення заяви.
Вказувала, що розгляд вищевказаної заяви було здійснено за відсутності          ОСОБА_1 , в зв'язку з чим останній був позбавлений можливості раніше повідомити суду обставини, які мають істотне значення для справи та впливають на висновки суду, атому не мав змоги належним чином захистити свої законні права та інтереси.
Зазначала, що будь-якого доказу, який би підтверджував безспірність заявлених тобто на підтвердження факту, що малолітня донька, на момент звернення до суду із заявою  про видачу судового наказу, проживала разом із матір'ю та остання в порядку ст. 181 СК України мала законне право вимоги до боржника щодо стягнення з останнього аліментів, ОСОБА_8 додано не було.
Посилався на те, що судом першої інстанцїі було проігноровано факт проживання малолітньої ОСОБА_4 , разом з батьками заявника - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у період з 24 лютого 2022 року по 16 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказувала, що наведенні заявником обставини є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України, оскільки враховуючи особливий порядок розгляду цієї категорії заяв та відсутність процесуальної можливості боржника заперечити проти заявленої вимоги, навести свої доводи та надати відповідні докази, зазначені обставини не були і не могли бути предметом дослідження суду.
Зазначала, що оскаржувана ухвала була прийнята без врахування практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Посилалася на те, що доводи суду щодо невірно обраного способу захисту є хибними. Звернення з позовом про зменшення розміру аліментів не є належним та ефективним способом судового захисту в даному випадку.
29 листопада 2023 року від ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
12 грудня 2023 року від представника заявника ОСОБА_1 -   ОСОБА_2 надійшли пояснення.
В судовому засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.
Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи булаповідомлена належним чином. Направила на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність стягувача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року, суд першої інстанції виходив з того, що наведені  ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими обставинами.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, в травні 2022 року заявник            ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу, за яким просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4  частини від його щомісячного заробітку (доходу).
На підтвердження вимог про стягнення аліментів, заявникомдо заяви було додано копії: паспорту ОСОБА_3 , свідоцтва про народження            ОСОБА_4 , паспорту ОСОБА_1 , свідоцтва про смерть ОСОБА_9 
10 червня 2022 року Голосіївським районним судом міста Києва видано судовий наказ, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4  частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 травня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 248,10 грн.
Звертаючись до суду першої інстанції з заявою про перегляд судового наказу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 червня 2022 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на те, що він не був обізнаний про існування судового наказу та відкритого відносно нього виконавчого провадження №69478631.
Як на нововиявлену обставину ОСОБА_1 вказував на те, що з 24лютого 2022 року по 16 квітня 2023 року малолітня донька  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаларазом з бабусею  ОСОБА_6  та дідусем ОСОБА_7  за адресою:  АДРЕСА_1 . Він не тільки систематично навідував доньку ОСОБА_4, а й добросовісно виконував свій обов`язок щодо утримання дитини, перерахувавши бабусі кошти в загальній сумі 56000 грн. на утримання доньки.
На підтвердження своїх доводів, ОСОБА_1 до заяви надав:
акт про підтвердження факту проживання дитини від 05 вересня 2023 року, затвердженого головою ЖБК «Дружба», відповідно до якого у період з 24 лютого 2022 року по 16 квітня 2023 року малолітня  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживаларазом з бабусею  ОСОБА_6  та дідусем          ОСОБА_7  за адресою:  АДРЕСА_1 (а.с.36);
довідку від 05 вересня 2023 року №27, видану директором Закладу дошкільної освіти ясла-садок №11 «Журавонька» Балтської міської ради Одеської області, згідно якої з 01 липня 2022 року по 31 березня 2023 року малолітня  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала вказаний заклад. За період виховання в дошкільному закладі, дитиною опікувалася постійно бабуся (а.с.34);
довідку від 02 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35).
Частиною 5 ст.183 СК України передбачено право батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Згідно вимог частин першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до частини восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Встановлено, що судовий наказ від 10 червня 2022 року, виданий Голосіївським районним судом міста Києва відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України, а тому такий судовий наказ може бути переглянутий за нововиявленими обставинами.
У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказав на наявність підстав для такого перегляду, передбачених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
При вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 424, 426 ЦПК України.
Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили. Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Для перегляду судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами, суд повинен враховувати не тільки ту обставину, що заявнику не було відомо про них, а й те, що такі обставини не могли бути йому відомі на час розгляду справи.
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Порядок розгляду судами заяв про видачу судового наказу врегульовано Розділом ІІ ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п'яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п'яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п'ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, беручи до уваги порядок розгляду заяв про видачу судового наказу, визначеного частиною першою статті 167 ЦПК України, зокрема те, що розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , останній не міг надати докази того, що дочка ОСОБА_4 на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу не проживала разом із матір'ю ОСОБА_3 .
Зазначена обставина могла бути підставою для відмови у видачі судового наказу.
Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.
Судом першої інстанції не було проаналізовано документи, додані ОСОБА_1 до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Також при видачі судового наказу, судом не було враховано, що всупереч вимогам ч.5 ст.183 СК України та п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви не було надано доказів, які підтверджують, що дитина проживає разом із ОСОБА_3 .
У даному випадку, факт проживання дитини з одним з батьків є обставиною, яка в силу вимог зазначеної вище норми закону надає право матері чи батьку звертатись до суду з заявою про видачу судового наказу.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про відсутність підстав для перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, відтак ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року не може вважатися законною і обґрунтованою.
Відповідно до частин другої, третьої та сьомої статті 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.
Тлумачення вищенаведених положень статті 429 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд має перевірити законність судового рішення,ухваленого за заявою про перегляд судового рішення за ново виявленими обставинами та, відповідно до положень статті 374 ЦПК України, прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги.
При цьому апеляційний суд в межах своїх повноважень повинен скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого у цій справі віднесено вирішення питання про розгляд заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті. Нормами ЦПК України не передбачено права суду апеляційної інстанції постановляти ухвалу про задоволення такої заяви чи відмову у її задоволенні.
Відповідна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі №1519/2-1411/11 (провадження № 61-1373 св 17), від 13 листопада 2019 року у справі №2610/12441/2012 (провадження № 61-17970св18), 15 січня 2020 року у справі №263/2998/19 (провадження № 61-20049св19) та від 15 липня 2020 року №2-215/11 (провадження № 61-46492св18).
Оскільки повноважень скасовувати оскаржуване судове рішення і постановляти процесуальне рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами, тобто розглядати подану заяву по суті, апеляційний суд не має, а це є компетенцією суду першої інстанції, судове рішення якого переглядається, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                     П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.
 
Головуючий:
 
Судді: