ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4575/23  Номер провадження 22-ц/814/887/24	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року 	м. Полтава	

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
       головуючого судді: Обідіної О.І.,
       суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.
       за участю секретаря: Владімірова Р.В.
розглянула в порядку письмового провадження у м. Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про стягнення безпідставно набутих коштів, 3% річних та індексу інфляції,-

В С Т А Н О В И Л А :

       У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Полтаваобленерго» про стягнення безпідставно набутих коштів, 3% річних та індексу інфляції.
       В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 25.11.2014 р. по 08.08.2022 р. був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 
       З 12.08.2022 року зареєстрований та мешкає в м. Полтава. 
       Після продажу ним квартири, АТ «Полтаваобленерго» відмовилось оформити особистий рахунок на нового власника з підстав існування заборгованості за надані послуги з теплопостачання за період з вересня 1997 року по липень 2006 року у розмірі 2803,74 грн., що змусило його 16.08.2022 року сплатити вказану заборгованість . 
       Враховуючи, що він не був споживачем комунальних послуг в період з вересня 1997 року по липень 2006 року, вважає, що кошти у розмірі 2803,74 грн. набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а тому вони підлягають поверненню на його користь з урахуванням положень ст. 625 ЦК України. 

       Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
       
       Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.
       Зазначав, що він 15.11.2014 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті свого батька ОСОБА_2 та з грудня 2014 року, як новий власник ніякого відношення до заборгованості не мав та йому відомо про відсутність таких боргів за комунальні послуги за життя його батьків. 
Вказує, шо суд дійшов помилкового висновку про його недобросовісність, що не відповідає дійсності, натомість не прийняв до уваги відсутність правових підстав для зарахування відповідачем сплачених ним коштів, які підлягають поверненню як безпідставно отримані. 
       
       На апеляційну скаргу ОСОБА_1 надіслало відзив АТ «Полтаваобленерго», у якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, просило рішення залишити без змін та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
       На відзив на апеляційну скарг від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь, у якій останній просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, оскільки сплата була здійснена під тиском відповідача та без його волі. 
       
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

       Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 25.11.2014 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАВ № 943822, виданого 25.11.2014 року Першою Кременчуцькою нотаріальною конторою за р. №5-937.
       Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 08.08.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Веселовським А.Г., ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 .
       Згідно рахунку-квитанції № 570648569211 від 16.08.2022 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок АТ «Полтаваобленерго» борг у розмірі 2803,74 грн. за період з вересня 1997 року по липень 2006 року.        
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем добровільно сплачено заборгованість перед АТ «Полтаваобленерго», яка зарахована як оплата за спожиті послуги на його рахунок, що виключає повернення таких коштів як безпідставно набутих. 
       Колегія суддів погоджується з даним судовим рішенням, виходячи з наступного.
       Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).        
       Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
       Сторонами не заперечується, що 16.08.2022 позивачем було сплачено заборгованість за послуги теплопостачання в сумі 2803 грн. 
Як повідомив представник відповідача, вказана сума являється заборгованістю за період 1997-2006 р.р. в межах пред`явленого до ОСОБА_1 позову, в ході розгляду якого він її добровільно сплатив, про що стало відомо на стаді відкриття виконавчого провадження. 
       Правовідносини ва сфері набуття майна без достатньої правової підстави та порядок його повернення урегульовані положеннями ст. 1212 -1215 ЦК України. 
Так, за змістом ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. 
Тобто, повернення такого спірного майна можливе лише за умови його набуття іншою особою без достатньої правової підстави. 
В даному випадку судом вірно встановлено, що сплативши зазначену заборгованість як відповідач у справі про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, ОСОБА_1 діяв свідомо, добровільно та бажав настання таких наслідків, що виключає підстави для повернення таких коштів у спосіб пред`явлення ним даного позову. 
Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанцій дійшов обґрунтовано висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків та не містять посилань на обставин, які б свідчили про їх помилковість. 
Твердження апелянта про те, що за життя його батьки не мали боргів за комунальні послуги, в тому числі і за теплопостачання, а він сам не являється боржником, оскільки не проживав та не був зареєстрований в даній квартирі, не приймаються до уваги.
Так, сам факт існування боргу, який утворився в період 1997-2006 років, не спростовувався позивачем, при цьому останній стверджував, що саме за цей борг він сплатив кошти в серпні 2022 року, які зараз вимагає повернути як безпідставно отримані підприємством. 
Крім того, необхідно брати до уваги, що за загальним правилом (ст. 1218 ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов`язки , що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, тобто до складу спадщини входять і борги, в тому числі і за комунальні послуги, які існували на час відкриття спадщини. 
Таким чином, прийнявши в 2014 році, після смерті свого батька спадщину у вигляді квартири, спадкоємець ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна прийняв на себе і борги спадкодавця, а відтак правових підстав для повернення коштів, сплачених ним в рахунок погашення заборгованості за послуги з теплопостачання, які утворились за життя спадкодавця, - не має. 
За вказаних обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права - без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повний текст постанови виготовлено 24 січня 2024 року.        
       
Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна