КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                                                                    
Апеляційне провадження                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1883/2024
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                      Справа № 756/335/21
 
31 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді     - Кулікової С.В.
суддів                           - Музичко С.Г.     
                                     -  Болотова Є.В.
при секретарі              -  Кіпрік Х.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Слинька Сергія Миколайовича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Майбоженко А.М., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яцківа А.П., заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-
 
в с т а н о в и в:
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яцківа А.П. при здійсненні виконавчого провадження НОМЕР_2, в якій просив:
- визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Яцківа Артема Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_2, яка полягає в наступному:
а) виконавець не зупинив з 09 березня 2022 року по 06 червня 2023 року вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2, стягувачем за яким є громадянка Російської Федерації, яка не проживає на території України на законних підставах;
б) виконавець не склав акт про порушення стягувачем п.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» і не звернувся до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення стягувачем кримінального правопорушення;
- зобов?язати головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) Яцківа Артема Петровича у виконавчому провадженні НОМЕР_2:
а) зупинити з 09 березня 2022 року вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні НОМЕР_2, стягувачем за яким є громадянка Російської Федерації, яка не проживає на території України на законних підставах;
б) скласти акт про порушення стягувачем п.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», що вчинене шляхом невиконання стягувачем у виконавчому провадженні - ОСОБА_2 зобов?язання невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після перетину державного кордону України на виїзд з України, тобто не пізніше 09 березня 2022 року письмово повідомити виконавцю про виникнення обставин, що обумовлюють обов?язкове зупинення вчинення виконавчих дій, а саме, повідомити, що ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, в якої відсутні законні підстави на проживання на території України;
в) звернутися до слідчого Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві з повідомленням про вчинення стягувачем у виконавчому провадженні ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України;
г) вжити заходи щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за порушення п.4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у виконавчому провадженні НОМЕР_2 виконується судовий наказ за ун.№756/335/21 від 24.02.2021 року про стягнення з       ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.01.2021 і до повноліття дитини.
Постановою державного виконавця від 08.04.2021 було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2.
Стягувач ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, а тому у відповідності до положень п.1,3 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №187 та п.10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності 26.03.2022, виконавчі дії у цьому провадженні мали бути зупинені.
Таке рішення державним виконавцем прийнято лише 07.06.2023, що не відповідає положенням чинного законодавства і бездіяльність щодо цього, яка допущена державним виконавцем є неправомірною.
Крім того, ОСОБА_2 не повідомила державного виконавця про наявність підстав для зупинення виконавчих дій після перетину Державного кордону України 07.03.2022, про що державним виконавцем безпідставно не складено акт та не вжито заходів для притягнення її до відповідальності.
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яцківа А.П. залишено без задоволення.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Слинько С.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати та скаргу задовольнити, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом не враховано, що стягувач не повідомила державного виконавця що вона є громадянкою Російської Федерації, яка не проживає на території України на законних підставах з 07 березня 2022 року, а виконавцем не вчинено відповідних дій, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій.
Посилався на те, що в протиправній бездіяльності стягувача у виконавчому провадженні містяться ознаки шахрайства, за яке передбачено кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідно до відомостей АСВП та копій матеріалів виконавчого провадження № 6500419, матеріали виконавчого провадження не містять акту виконавця про порушення закону з боку стягувача та не містять звернення виконавця до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення з боку стягувача, а тому виконавцем вчинено бездіяльність шляхом невиконання п. 2 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок якої відносно боржника з боку стягувача було вчинено кримінальне правопорушення та нанесено матеріальну шкоду.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Валєєва М.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.
ОСОБА_1 та його представник Слинько С.М. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи адвокат Слинько С.М. повідомлявся шляхом направлення судової повістки на електронну адресу, зазначену ним в апеляційній скарзі (том 2 а.с.136), про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів, враховуючи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала можливим провести розгляд справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Валєєвої М.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24.02.2021 року Оболонським районним судом м.Києва видано судовий наказ за ун.№756/335/21 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дитину ОСОБА_3 у розмірі частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.01.2021 і до повноліття дитини.
Постановою державного виконавця від 08.04.2021 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 по виконанню цього судового рішення.
Постановою від 07.06.2023 року зупинено виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні у зв`язку з тим, що стягувач ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації.
Стягувач за матеріалами виконавчого провадження - ОСОБА_2 є громадянкою РФ і документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою Управлінням ДМС в Луганській області 20.05.2013 терміном дії «безстроково» на підставі наданого дозволу на імміграцію в Україну №730 від 16.05.2013.
ОСОБА_2 є громадянином іноземної держави, яка проживає на території України на законних підставах у зв`язку з наявністю чинних дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що не зупинення виконавчих дій з 09.03.2022  року державним виконавцем відповідає вимогам чинного законодавства. Обов`язку боржника повідомляти про наявність підстав для зупинення виконавчих дій судом не встановлено, у зв`язку з чим і відсутня протиправність в бездіяльності державного виконавця щодо складання акту про порушення стягувачем положень п.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, суд зазначив, що не вбачає будь-яких порушень прав боржника при здійсненні виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів, які були б пов`язані з не зупиненням виконавчих дій або не вжиття заходів для притягнення стягувача до кримінальної відповідальності.
Такі висновки суду грунтуються на нормах матеріального та процесуального права.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на, зокрема, виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором) - громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.
Законом України «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 №2129-ІХ, доповнено ці положеннями п.10-2 наступного змісту:
До набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.
Зазначене обмеження не застосовується до громадян Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни Російської Федерації, які проживають на території України на законних підставах.
Тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України: фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень; юридичні особи - боржники можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, виключно для виплати заробітної плати в розмірі не більше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати в місяць на одного працівника такої юридичної особи, а також сплати податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації); визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Забороняється відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території адміністративно-територіальних одиниць, які тимчасово окуповані внаслідок військової агресії Російської Федерації, у період такої окупації.
За рішеннями про стягнення аліментів підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці, які здійснюють відрахування з заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, перераховують стягнуті кошти на визначений у заяві або зверненні стягувача рахунок, а у разі відсутності реквізитів рахунка стягувача - на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Встановлено, що стягувач за матеріалами виконавчого провадження - ОСОБА_2 є громадянкою РФ і документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , виданою Управлінням ДМС в Луганській області 20.05.2013 терміном дії «безстроково» на підставі наданого дозволу на імміграцію в Україну №730 від 16.05.2013.
Відповідно до ч.4 ст.11 Закону України «Про імміграцію» (чинного на момент видачі дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання), особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.
13.03.2013 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №185 «Деякі питання виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», якою затверджено зокрема Порядок централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення посвідки на постійне проживання.
Цією ж постановою визнано таким, що втратив чинність Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, яким затверджено зокрема, Порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.
Зазначена постанова набрала чинності 28.03.2013 року.
Згідно п. 2 цього Порядку, посвідка на постійне проживання видається строком на один рік іноземцеві або особі без громадянства, які досягли шістнадцятирічного віку та іммігрували в Україну на постійне проживання.
Пунктом 3 цієї постанови установлено зокрема, що до запровадження і видачі документів, зразки бланків яких затверджені цією постановою, документи оформлюються з використанням бланків попередніх зразків.
Встановлено, що посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видана Управлінням ДМС в Луганській області 20.05.2013 терміном дії «безстроково» на підставі наданого дозволу на імміграцію в Україну №730 від 16.05.2013 року оформлена з використанням бланку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983».
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №415 зупинено дію постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 р. № 185 «Деякі питання виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Ця постанова набрала чинності 15.06.2013 року. Цією ж постановою відновлено дію, зокрема п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 «Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983».
Станом на дату вирішення цієї справи, дію постанови №185 від 13.03.2013 року не відновлено.
Отже, з дати набрання чинності постановою №415 від 12.06.2013 року, тобто з 15.06.2013 року, чинним в Україні є порядок видачі посвідки на постійне проживання, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983.
Цим порядком, зокрема п.9, визначено, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, якою з 01.06.2018 року визнано таким, що втратив чинність абзац другий пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 "Про затвердження Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання і технічного опису їх бланків та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983».
Пунктом 4 цієї постанови визначено, що посвідка видається строком на 10 років.
Чинним законодавством не передбачено анулювання раніше виданих іноземцям документів на постійне проживання, а їх обмін, скасування, здійснюється у визначених цим Порядком випадках.
Відтак,  ОСОБА_2 є громадянином іноземної держави, яка проживає на території України на законних підставах у зв`язку з наявністю чинних дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.
Враховуючи вищенаведені норми права та встановлені судом обставини, суд першої інстанції вірно вважав, що не зупинення виконавчих дій з 09.03.2022 державним виконавцем відповідає вимогам чинного законодавства. Обов`язку боржника повідомляти про наявність підстав для зупинення виконавчих дій судом не встановлено, у зв`язку з чим і відсутня протиправність в бездіяльності державного виконавця щодо складання акту про порушення стягувачем положень п.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, грунтуються на невірному тлумаченні скаржником норм права, які підлягають застосуванню у даній справі, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
Ухвала суду першої інстанції є достатньо вмотивованою та містить висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.
 Керуючись  ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України , апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 адвоката Слинька Сергія Миколайовича -  залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 16 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанову.
 
Повний текст постанови складено 01 лютого 2024 року.

Головуючий:                                       Судді: