КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 Справа № 363/2654/21
 № апеляційного провадження: 22-ц/824/5343/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
05 лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
 розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року у складі судді Савицького О.А.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у сумі 69 696 грн та на відшкодування моральної шкоди 1 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що 30.11.2020 між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір на розробку дизайну інтер`єру № 30/11.20, згідно умов якого відповідач, як виконавець, зобов`язався виконати протягом 70 робочих днів дизайн-проект житлового приміщення з обсягами і видами робіт, які визначено у додатку № 1 до договору, а позивачка, як замовник, зобов`язалась прийняти та оплатити вищевказані роботи. Позивачка зазначає, що сплатила відповідачу передоплату в сумі 69696 грн. (50 % вартості дизайн-проекту).
 
Вказує, що відповідач в обумовлені договором строки роботу не виконав. 
 
26.04.2021 позивачка звернулась до відповідача з письмовим повідомленням про розірвання договору на підставі пункту 5.1, однак останній у відповідь на вказане повідомлення надіслав позивачці відповідь, у якій виклав вимогу про сплату вартості фактично виконаних ним робіт. Посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань, вона була вимушена розірвати договір у визначений в ньому спосіб, однак сплачена передоплата відповідачем на даний час їй не повернута, позивачка вважає, що за таких обставин з відповідача на її користь підлягає стягненню грошові кошти у вигляді передоплати в розмірі 69696 грн. та на відшкодування моральної шкоди 1 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 69 696 грн. В решті вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у заводженні позовних вимог.
 
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що суд прийшов до помилкового висновку про повне невиконання умов договору, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.
 
Вказує, що договір набув чинності з дати внесення позивачкою передоплати 02.12.2020 й судом не враховано, що відповідно до п. 2.10 договору, згідно якого до терміну виконання робіт не входить час, протягом якого документація знаходиться на розгляді замовника та не з`ясував скільки часу це зайняло.
 
Крім того, зазначає, що суд не звернув уваги на велику кількість переробок дизайн-проекту, у зв`язку зі змінами побажань замовника.
 
Також судом не враховано, що у період виконання умов договору діяли карантині обмеження Covid-19.  
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шамрай В.В. в інтересах ОСОБА_2 просив залишити без змін рішення районного суду, як таке, що ухвалено з додержанням вимог закону, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
 
Вказано, що відповідач не надав доказів виконання умов договору у визначені ним строки.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до положень частини 1 статті  369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
 
Відповідно до матеріалів справи, що 30.11.2020 між ОСОБА_2 та відповідачем укладено договір на розробку дизайну інтер`єру № 30/11.20, згідно п. 2.5.  відповідач, як виконавець, зобов`язався виконати протягом 70 робочих днів дизайн-проект житлового приміщення (а.с.12-14).
 
Обсяги і види робіт, визначено у додатку № 1 до договору (а.с. 15).
 
02.12.2020 позивачка що сплатила відповідачу передоплату в сумі 69696 грн (50 % вартості дизайн-проекту) (а.с.16).
 
Убачається, що ОСОБА_2 в односторонньому порядку зазначений договір розірвала, про що направлено відповідачу повідомлення 26.04.2021, з вимогою повернути 69 696 грн - еквівалент 2500 дол. США, протягом 3 днів з дати розірвання договору (а.с. 17).
 
У відповідь на вказане повідомлення відповідач надіслав позивачці лист, у якому виклав вимогу про сплату вартості фактично виконаних ним робіт (а.с. 18-19).
 
Районний суд стягуючи з відповідача на користь позивачки 69 696 грн передоплати за договором виходив з того, що позивачкою доведено викання нею умов договору, в той час як відповідач їх не виконав в повному об`ємі та після розірвання договору кошти не повернув.
 
Колегія суддів уважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та вони в повній мірі відповідають вимогам закону.
 
Відповідно частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
 
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).
 
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
 
За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
 
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
 
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
 
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).
 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.11.2023 у справі № 201/9022/22.
 
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
 
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
 
Статтею 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.
 
В силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
 Пунктом п. 5.1 договору визначено, що у разі порушення умов договору однією зі сторін, друга сторона має право розірвання договору в односторонньому порядку після попереднього письмового повідомлення із зазначенням причин для розірвання. При цьому взаєморозрахунки проводяться за фактично виконанні роботи.
 
За змістом ч. 1 ст. 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
 
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
 
Відповідно до п. 2.5 договору від 30.11.2020 виконавець зобов`язується виконати дизайн-проект протягом 70 робочих днів.
 
Так позивачкою 02.12.2020 здійснено передоплату в сумі 69 696 грн, тобто через 2 дні після укладення договору.
 
Оскільки відповідачем не надано доказів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, які б підтвердили виконання ним дизайн-проекту у строки, визначені Договором на розробку дизайну інтер`єру та вручення цього проекту замовнику, тому твердження апеляційної скарги, щодо помилковості висновків районного суду є недоведеними та безпідставними.
 
Згідно ч. 2 ст. 849  ЦК України. якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.
 
Відповідно до ч. 1, 4, 6 ст. 882 ЦК України,  замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об`єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.
Установлено, що відповідачем порушено строки виконання зобов`язання.
 
До справи не долучено будь-яких доказів на підтвердження часткового виконання умов договору, як зазначено в апеляційній скарзі.
 
Окрім цього, у матеріалах справи також відсутній акт виконаних робіт.
 
Отже, відповідачем не надано суду документального підтвердження, які саме пункти договору ним було виконано та яка їх вартість, в той час як позивачка, заперечуючи проти доводів ФОП ОСОБА_1 , указувала, що відповідачем було надано вибіркові креслення та проекти певних приміщень, проте вони не відповідали комплексному дизайн-проекту всього житлового будинку, з усіма вимогами, які передбачені в замовленні, що були перешкодою у їх використанні.
 
З огляду на викладене, посилання апеляційної скарги щодо передачі результатів, їх постійні зміни за бажанням замовника, що зайняло тривалий час є голослівними й судом апеляційної інстанції оцінюються критично.
 
Твердження апеляційної скарги на не врахуванням судом епідеміологічних обмежень в країні під час виконання договору, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки сам договір укладено в період дії карантину, до того ж скаржник не звертався до позивачки щодо продовження терміну на виконання умов договору.
 
Таким чином доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
 
При цьому колегія суддів з урахуванням відсутності доводів скарги, що відмови в задоволенні моральної шкоди в розмірі 1 грн, не убачає підстав для перегляду рішення в цій частині.
 
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 червня 2023 рокузалишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
Постанова суду інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: