Справа № 991/1350/24
Провадження 1-кс/991/1360/24

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року                                                                 м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, подану в порядку ст.303 КПК України,
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду надійшла вказана скарга ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (далі - Заявники) на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей згідно заяви про кримінальне правопорушення.
Обґрунтовуючи скаргу Заявники зазначили, що ними до Національного антикорупційного бюро України подано заяву №1-02 від 01.02.2024 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України слідчим суддею Ленінського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 .
У заяві наведено наступне.
Заявники зазначили, що є заявниками і потерпілими у кримінальному провадженні №42021000000001317 від 16.06.2021 про вчинення слідчим суддею Заводського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України на досудовому провадженні у кримінальному провадженні №42017151030000209 від 20.12.2017.
06.01.2023 Заявники звернулися до слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м.Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Миколаєві, ОСОБА_11 , що здійснював досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, з клопотанням №6-01 про здійснення процесуальної дії, а саме: повідомити їх про прийняте процесуальне рішення у вказаному кримінальному провадженні шляхом надіслання на їх адреси копії постанови про його закриття, в порядку передбаченому ч.ч.1,3 ст.111 та ч.1 ст.136 КПК України. 30.01.2023 Заявники отримали постанову слідчого ДБР від 19.11.2021 про закриття кримінального провадження №42021000000001317 від 16.06.2021. 06.02.2023 Заявники звернулись до слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва зі скаргою на вказану постанову слідчого ДБР від 19.11.2021 про закриття кримінального провадження №42021000000001317 від 16.06.2021, оскільки на переконання Заявників, слідчий ДБР самовільно, всупереч встановленого КПК України порядку, закрив кримінальне провадження, чим вчинив самоправство, тож в діях слідчого ДБР є ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.356, ч.1 ст.364 КК України. 15.09.2023 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 у справі №487/5627/21 відмовлено у задоволенні скарги Заявників від 06.02.2023. Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, Заявники 28.09.2023 звернулися із апеляційною скаргою на вказану ухвалу до Миколаївського апеляційного суду. Проте судді Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ухвалою від 19.10.2023 залишили апеляційну скаргу Заявників без задоволення, а ухвалу слідчого судді ОСОБА_6 без змін.
Заявники вважають вказані судові рішення незаконними та такими, що порушують права заявників. 
Згідно їх тверджень, слідчий суддя Ленінського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 та судді Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 умисно вчинили кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України.
За наведеного, Заявники просили Національне антикорупційне бюро України у заяві про злочин: 1) прийняти і зареєструвати заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про вчинення слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України; 2) надіслати на адресу Заявників документ, що підтверджує прийняття і реєстрацію заяви про вчинення слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України; 3) внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України, та надіслати витяг на адресу Заявників; 4) невідкладно визначити слідчих для здійснення досудових розслідувань кримінальних проваджень про вчинення слідчим суддею Ленінського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України; 5)повідомляти письмово Заявників у встановленому законом порядку про початок досудових розслідувань у кримінальних провадженнях та надіслати на їх адресу пам`ятки про права потерпілих у кримінальних провадженнях.
Вказана заява отримана НАБУ 05.02.2024, що стверджується поштовим відправленням за штрихкодовим ідентифікатором 0505154774429, що зазначений у квитанції (копії квитанцій додаються).
Проте уповноваженою особою Національного антикорупційного бюро України відповідні відомості до ЄРДР про вчинення злочинів, згідно поданої Заявниками заяви від 01.02.2024, не внесені, чим порушено вимоги ст.214 КПК України.
Вказане стало підставою для звернення Заявників до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, в порядку п.1 ч.1 ст.303 КПК України.
У поданій скарзі Заявники просили постановити ухвалу про зобов`язання уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 №1-02 від 01.02.2024 про вчинення слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати Заявників. Розгляд скарги просили здійснювати у їх відсутність.
Розгляд скарги призначений на 21.02.2024 про що належним чином повідомлено учасників.
Представник Національного антикорупційного бюро України в судове засідання не з`явився, про розгляд повідомлений належним чином, будь-яких клопотань, заяв, пояснень до суду не надав.
У судове засідання учасники не з`явились, були повідомлені про розгляд належним чином.
Положеннями ч.3 ст.306 КПК України встановлено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.
За наведеного слідчий суддя визнав за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності детектива та за відсутності Заявників скарги, з огляду на відповідне клопотання Заявників, що міститься в скарзі.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, дійшов таких висновків.
Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому КПК України.
Статтею 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Зі скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до слідчого судді вбачається, що ними оскаржується бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей згідно заяви №1-02 від 01.02.2024 про кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.364, ч.4 ст.382 КК України, які вчинені, згідно доводів Заявників, слідчим суддею Ленінського районного суду м.Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . 
Згідно положень статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 КК України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України.
У примітці до ст.45 КК зазначено, що корупційними злочинами вважаються: а)злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем; б) злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 КК України.
Відповідно до ч.5 ст.216 КПК України детективи Національного антикорупційного бюро України здійснюють досудове розслідування злочинів, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-1, 368, 368-2, 369, 369-2, 410 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених п.п.1-3, ч.5 ст.216 КПК України.
Слідчі судді Вищого антикорупційного суду здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду відповідно до частини першої цієї статті (ч.2 ст.33-1 КПК України).
Разом з тим у заяві про кримінальне правопорушення Заявниками викладені факти, що, на їх думку, можуть свідчити про вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.382 КК України слідчим суддею Ленінського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_6 та суддями Миколаївського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . 
В прохальній частині скарги, поданої до суду, Заявниками теж зазначено про вчинення вищевказаними посадовими особами злочину, передбаченого ч.4 ст.382 КК України.
Частина 4 статті 382 Кримінального кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання службовою особою рішення Європейського суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України.
В свою чергу, стаття 382 КК України не підсудна Вищому антикорупційному суду.
За такого відсутні підстави для розгляду скарги Заявників слідчими суддями Вищого антикорупційного суду.
Водночас зі змісту заяви про злочин від 01.02.2024 вбачається, що Заявниками зазначено про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.
Однак жодних даних, які б вказували на обставини вчинення такого злочину чи на наявність будь-яких ознак зазначеного складу злочину, Заявниками не наведено.
При цьому Заявниками свідомо зазначено в переліку злочинів ст.364 КК України, без вказівки на обставини вчинення такого корупційного злочину, з метою самостійно створити підстави для звернення з даною скаргою саме до Вищого антикорупційного суду.
Проте підсудність чітко визначена законодавством та не підлягає визначенню за вибором Заявників.
Слід зазначити, що, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР є виявлення обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Тобто, підставами вважати заяви чи повідомлення саме про злочин, є наявність у таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є посилання у повідомлені про злочин на фактичні обставини, що підтверджують наявність складу відповідного кримінального правопорушення.
Аналізуючи норми ст.ст.214,303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення. 
Проте, як вбачається зі змісту поданих Заявниками документів, ними не наведено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних корупційних правопорушень.
Відповідно до приписів ч.1 ст.2, п.10 ч.1 ст.3, ч.1 та п.4 ч.5 ст.214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною Кримінального кодексу України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.
Крім того, відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Статтею 126 Конституції України забороняється вплив на суддю у будь-який спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Таким чином, законність процесуальних актів і дій/бездіяльності суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі у спосіб не передбачений законом, є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.
Оцінка судових рішень, прийнятих суддею, може бути надана виключно у межах встановленого законодавством процесуального контролю.
Слідчий суддя зазначає, що незгода з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.
Так згідно висновку судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України «Щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства», від 01.07.2013, де зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається.
Втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (пункти 10 і 11).
Разом з тим, згідно з п.п.66-68 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17.11.2010, тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного наміру або грубої недбалості. Лише держава може домагатися цивільної відповідальності судді, подавши скаргу до суду у разі, коли цей суддя повинен був присудити компенсацію. Тлумачення закону, оцінювання фактів або доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для кримінальної відповідальності.
Статтею 126 Конституції України встановлено гарантії незалежності та недоторканності судді, зокрема суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Тобто вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення.
Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Недоторканність суддів є одним із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з положенням ч.2 ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Це стосується і визначеного ст. 55 Конституції України права на судовий захист. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3). Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13 червня 2007.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади», № 8 від 13.06.2007, встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Тобто однією з гарантій незалежності та недоторканості суддів як носіїв судової влади є недопустимість втручання у здійснення правосуддя, впливу на суд або суддів у будь-який спосіб.
В даному випадку, заява про кримінальні правопорушення від 01.02.2024, подана ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що б надавали підстави для кваліфікації відомостей, викладених в їх повідомленні, натомість вбачається незгода Заявників із прийнятими судовими рішеннями від 15.09.2023 та від 19.10.2023 у справі №487/5627/21, що не може бути приводом для внесення відомостей до ЄРДР.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) зазначив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 у справі №556/450/18.
Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
З урахуванням викладеного, у задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей згідно заяви про кримінальне правопорушення, слід відмовити.
Керуючись статтями 7, 9, 214, 303-307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно заяви №1-02 від 01.02.2024, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя                                                            ОСОБА_1