ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1330/23                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Виноградова Д.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року                                                                                               м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого - судді                    Парінова А.Б.,
суддів:                                        Беспалова О.О.,
                                                  Грибан І.О.,        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 та 2021 роки; зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2014 та 2021 роки в сумі 124882,20 грн; стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 205415,34 грн. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що відповідач не здійснив нарахування та виплату позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у 2014 та 2021 роках, що є порушенням норм  КЗпП України  та Закону України  «Про відпустки», а також прав, свобод та інтересів позивача.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року позов задоволено частково: 
визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпустки за 2014 та 2021 роки; 
зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні відпустки за 2014 та 2021 роки; 
у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що нормами спеціального законодавства з питань проходження служби цивільного захисту, які прямо регулюють порядок надання відпусток та виплати компенсацій за невикористані дні відпустки особам рядового і начальницького складу, є Кодекс цивільного захисту України та Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджена наказом МВС України від 20.07.2018, відтак, підстав для застосування акта трудового законодавства немає. Апелянт наполягає на тому, що на момент звільнення позивач не міг не знати, що відпустка за 2014 та 2021 роки не була ним використана та не заперечує, що останньому було відомо про невиплату оспорюваної компенсації. За наведених обставин, апелянт вважає, що позивачем порушено строк звернення до адміністративного суду.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13.10.2022 відповідно до наказу (по особовому складу) Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області № 409 ОСОБА_1 , начальника 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Чернігівській області виключено з кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій та усіх видів забезпечення з 13.10.2022.
Згідно з даним наказом позивачеві виплачена:
- премія за жовтень 2022 року в розмірі 120%; 
- компенсація за 45 днів невикористаної щорічної відпустки за 2022 рік;
- одноразова грошова допомога при звільненні із розрахунку вислуги років, яка становить 28 років 06 місяців 28 днів. 
На звернення позивача Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області листом № 7001-5025/7008 від 13.12.2022 повідомило, що при звільненні виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за поточний рік.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правової позиції, викладеної Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 300/598/20, та зробив висновок, що з огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями  Кодексу цивільного захисту України, Положення № 593,  Інструкції № 475  та  Інструкції № 623  питання компенсації невикористаної частини відпустки особі рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи  КЗпП України  і Закону № 504/96-ВР. 
Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 129 КЦЗ України особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту мають право на такі види відпусток: 
1) щорічна основна відпустка; 
2) додаткова відпустка у зв`язку з навчанням; 
3) творча відпустка; 
4) інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 
5) соціальні відпустки: а) у зв`язку з вагітністю та пологами; б) по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 
6) відпустка для лікування у зв`язку з хворобою;
7) відпустка за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Згідно з частиною 2 цієї ж статті особам рядового і начальницького складу цивільного захисту надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового і матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які мають вислугу років (у календарному вимірі), обчислену в порядку, передбаченому для призначення пенсій особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту до 10 років, становить 30 календарних днів, від 10 до 15 років - 35 календарних днів, від 15 до 20 років - 40 календарних днів, 20 і більше років - 45 календарних днів.
Згідно з ч. 16 ст. 129 КЦЗ України особам рядового і начальницького складу додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, встановлених законодавством.
Приписи ч. ч. 23-24 ст. 129 КЦЗ України визначають, що особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби, крім осіб, які звільняються за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, надається за їх бажанням щорічна основна відпустка з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку вони мають право згідно з цим Кодексом, за кожний повний місяць служби у році звільнення. При цьому у разі, якщо тривалість відпустки становить більш як 10 календарних днів, надається додатковий час, необхідний для проїзду до місця проведення відпустки і повернення назад.
Особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, які звільняються із служби за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, щорічна основна відпустка надається за їх бажанням у році звільнення тривалістю, встановленою цим Кодексом. 
При цьому положеннями ч. 25 ст. 129 КЦЗ України передбачено, що у рік звільнення зазначених у частинах двадцять третій, двадцять четвертій цієї статті осіб рядового та начальницького складу цивільного захисту із служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
У постанові від 11.02.2021 у справі №300/598/20 Верховний Суд, аналізуючи згадані вище положення КЦЗ України, а також норми Порядку №593, які у частині видів відпусток його фактично відтворюють, прийшов до висновку, що Кодексом цивільного захисту України не виключаються випадки, коли особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано через виняткові обставини.
Таким чином, як вказав суд касаційної інстанції у згаданій вище постанові, у наступному календарному році особа рядового і начальницького складу служби цивільного захисту має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Закон України  «Про відпустки»  від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі  Закон № 504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Згідно зі  статтею 4 Закону № 504/96-ВР  установлюються такі види відпусток, зокрема щорічні відпустки, зокрема основна відпустка (стаття 6 цього Закону).
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша  статті 24 Закону № 504/96-ВР). Аналогічні положення містяться в частині першій  статті 83 КЗпП України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593  затверджено Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу (далі  Положення № 593), відповідно до пункту 3 якого особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту є громадяни, які у добровільному порядку прийняті на службу цивільного захисту за контрактом і яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.
Пунктами 137, 138 Положення № 593 передбачено, що особи рядового і начальницького складу мають право, зокрема, на щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів за наявності вислуги до 10 років, 35 календарних днів - за наявності вислуги від 10 до 15 років, 40 календарних днів - за наявності вислуги від 15 до 20 років та 45 календарних днів - за наявності вислуги більше 20 років, а також на інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до пункту 140 Положення № 593 щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника (начальника) щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано через виняткові обставини.
Щорічна основна відпустка тривалістю 40 і більше календарних днів на прохання особи рядового і начальницького складу може бути поділена на дві частини за умови, що основна її частина становить 30 календарних днів.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначала Інструкція про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 квітня 2015 року № 475  (чинна до 14 вересня 2018 року), а з 14 вересня 2018 року визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623.
Пунктами 3, 4 розділу XV  Інструкції № 475  встановлено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим із служби цивільного захисту за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів, які щорічну основну відпустку за поточний рік тривалістю, передбаченою частиною другою  статті 129 Кодексу цивільного захисту, не використали, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки.
Особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби цивільного захисту (крім звільнених за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, яка надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби.
Також пунктами 3, 4 розділу XXVII  Інструкції № 623  визначено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим зі служби цивільного захисту за віком, станом здоров`я та у зв`язку зі скороченням штатів, які щорічну основну відпустку за поточний рік тривалістю, передбаченою частиною другою  статті 129 Кодексу цивільного захисту України, не використали, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки.
Особам рядового і начальницького складу (крім звільнених зі служби цивільного захисту за віком, станом здоров`я та у зв`язку зі скороченням штатів), які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, виплачується грошова компенсація за час відпустки, що надається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, за кожний повний місяць служби.
Суд зауважує, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено  Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, визначені у  статті 129 Кодексу цивільного захисту України. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, можуть бути надані такі відпустки, зокрема щорічна основна відпустка.
Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин шостої, дев`ятої та тридцять першої  статті 129 Кодексу цивільного захисту України, а саме: щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. В особливих випадках з дозволу відповідного керівника щорічна основна відпустка може надаватися за минулий рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано через виняткові обставини.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що  Кодексом цивільного захисту України  не виключаються випадки, коли особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік у I кварталі наступного року за умови, що раніше її не було надано через виняткові обставини
Таким чином, у наступному календарному році, особа рядового і начальницького складу служби цивільного захисту має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з особою рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі № 300/598/20.
Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002  в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України  (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників -  КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями  Кодексу цивільного захисту України, Положення № 593,  Інструкції № 475  та  Інструкції № 623  питання компенсації невикористаної частини відпустки особі рядового і начальницького складу служби цивільного захисту за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи  КЗпП України  і Закону № 504/96-ВР.
Так, відповідно до частини першої  статті 24 Закону №504/96-ВР  і частини першої  статті 83 КЗпП України  у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
Отже, у випадку звільнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з органів ДСНС України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні основної відпустки.
Як свідчать матеріали справи, при звільненні з органів ДСНС України позивачеві не було виплачено грошову компенсацію за невикористану ним щорічну основну відпустку за 2014 та 2021 рік, наявність якої не заперечується відповідачем у справі.
У постанові від 13.02.2019, що прийнята Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, зроблено висновок про те, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
З урахуванням наведеного суд апеляційної вважає, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені    статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої    статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України    за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України    суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст.  229, 308,  311,  315,  316,  321, 322, 328,  329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області  - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 липня 2023 року -    залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          І.О. Грибан