ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/701/24 Справа № 202/481/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Рябчун О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 березня 2024 року                                                                 м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Рябчун О.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась,

визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),

встановила:
Постановою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у дохід держави у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, також визначено зобов`язання сплати нею судового збору у розмірі 605,60 грн..
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №340452 від 17 листопада 2023 року, ОСОБА_1 , 14.11.2023 року близько 12:00 годин не виконала свої батьківські обов`язки по вихованню сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на території КЗО "СЗШ №121" вул. Квітки Цисик, 14Г душив ОСОБА_3 , 2013 р.н., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу із проханням про скасування постанови Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року та закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи доводи поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 з посиланням на положення Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства» зазначає, що ухиленням від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме невиконання обов`язків чітко непередбачених законодавством. 
Жодних об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено, а зазначена у протоколі подія, у розумінні ст.184 КУпАП, не може розцінюватись як таке ухилення. 
Будь-яких доказів, які б підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП, щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків в матеріалах справи відсутні. Протокол про адміністративне правопорушення, складений щодо ОСОБА_1 не містить відомостей про те, які саме неправомірні діяння вказують на ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків. Натомість, зміст складеного протоколу зазначає про неналежне виконання батьківських обов`язків, що не кореспондується із диспозицією статті 184 КУпАП. 
ОСОБА_1 наголошує, що її син, ОСОБА_4 є малолітньою дитиною, в розумінні ч.2 ст.6 СК України, однак диспозиція ч.1 ст.184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо неповнолітніх дітей, тобто положення ст.184 КУпАП не передбачають відповідальність батьків малолітніх дітей. 
Крім того, апелянта зазначає, що вона у судове засідання суду першої інстанції не з`являлась, а твердження суду про те, що вона була присутня під час розгляду справи та підтвердила обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення є неправдивими. 

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, повідомила суд про розгляд справи за її відсутності шляхом надсилання відповідного клопотання на адресу Дніпровського апеляційного суду. Її неявка, відповідно до приписів ч.6 ст.294 КУпАП, не перешкоджає апеляційному розгляду 

Перевіривши витребувані із Індустріального районного суду міста Дніпропетровська матеріали провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.184 КУпАП, проаналізувавши зміст судової постанови та співставивши викладені у ній обставини із наявними у матеріалах доказами, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог КУпАП України дотримався в повному обсязі.
Так, при розгляді справи суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
З об`єктивної сторони даного правопорушення під невиконанням обов`язків щодо виховання і навчання дітей слід розуміти різні форми бездіяльності, у результаті яких відсутня належна турбота про виховання і навчання неповнолітніх дітей. Ухилення батьків і осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків може виражатися в тому, що вони не піклуються про моральне виховання, фізичний розвиток дітей і зміцнення їхнього здоров`я, створення необхідних умов для своєчасного одержання ними освіти, успішного навчання, підготовки до трудової діяльності.
Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей, передбачає бездіяльність, внаслідок якої обов`язки по вихованню виконуються неякісно та не в повному обсязі.
Таке ухилення може полягати у різних формах бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання, навчання неповнолітніх дітей, залишення впродовж тривалого строку дитини без будь-якого нагляду, ухилення від виховання дітей (у тому числі незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям), незабезпечення безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці, невжиття заходів щодо їх лікування, безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності, штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Таким чином, ухиленням від виконання батьківських обов`язків вважатиметься невиконання обов`язків, чітко передбачених законодавством і лише тих, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дітей.
Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Якщо вказані акти передбачають обов`язки батьків відносно дітей, які стосуються забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання останніх, то за відповідні порушення батьків мають притягувати до відповідальності за ст. 184 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 340452 від 17.11.2023 року, ОСОБА_1 , 14.11.2023 року близько 12:00 годин не виконала свої батьківські обов`язки по вихованню сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на території КЗО "СЗШ №121" вул. Квітки Цисик, 14Г душив ОСОБА_3 , 2013 р.н., чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Згідно письмових пояснень учня ОСОБА_5 від 17.11.2023 року, вбачається, що 14.11.2023 року близько 11:40 він був у школі та перед уроком сидів у класі зарубіжної літератури і побачив, що ОСОБА_6 також зайшов до класу разом з ОСОБА_7 . ОСОБА_8 попросив його вита щити з класу ОСОБА_9 та ОСОБА_5 взяв його за ноги, а ОСОБА_10 за руки. Вони винесли ОСОБА_9 у коридор, де почалася маленька потасовка, ОСОБА_6 держав та душив ззаду за горло Захара, а ОСОБА_5 тримав за руки позаду ОСОБА_9 . Потім підійшли інші діти та розборонили ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . Трохи пізніше, коли почалась «Повітряна тривога» та всі спустились до бомбосховища та ОСОБА_10 продовжив там розбірки з ОСОБА_9 . В них знову виникла потасовка та вчителі їх розборонили.
Як вбачається з письмових пояснень учня ОСОБА_12 , що 14.11.2023 року о 11:40 він був у школі та на перерві побачив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_13 підійшли до його однокласника ОСОБА_3 та почали його принижувати, через те, що він дуже низького зросту. ОСОБА_9 зайшов у клас, а ОСОБА_8 та ОСОБА_14 забігли за ним та схопили за руки і ноги ОСОБА_9 та винесли його у коридор, там ОСОБА_8 взяв за шию ОСОБА_9 та почав душити, через що ОСОБА_15 не відомо. ОСОБА_14 у цей момент тримав руки ОСОБА_9 позаду спини. Після чого прибігли старшокласники та розборонили їх, оскільки ОСОБА_9 вже почав задихатися, в нього почервоніло лице та він дуже важко дихав. Після цієї ситуації ОСОБА_9 зайшов до класу, сів за задню парту та почав плакати, його заспокоїли вчителя та вони далі розібрались в ситуації. Може сказати, що ОСОБА_8 та ОСОБА_14 постійно задираються до всіх, мабуть через те, що вважають, що залишаться без покарання.
Як вбачається з письмових пояснень учня ОСОБА_16 що 14.11.2023 року приблизно об 11:40 він був у школі, на перерві, перед уроком зарубіжної літератури він бігав зі своїми друзями та побачив ситуацію, що ОСОБА_8 та ОСОБА_14 підійшли до ОСОБА_9 та почали знущатися над ним, обзивали його, через що ОСОБА_9 почав втікати, а ОСОБА_8 біг за ним. Після того, як ОСОБА_9 забіг до класу, за ним забіг ОСОБА_8 та через деякий час ОСОБА_14 та ОСОБА_8 винесли ОСОБА_9 за руки та ноги до коридор. Після чого, ОСОБА_8 почав душити ОСОБА_9 і все це побачили старшокласники та розборонили їх. ОСОБА_9 був переляканий та зайшовши в клас сів позаду та плакав. Потім підійшли вчителі та психолог. Також ОСОБА_16 зазначає, що якщо б їх не розборонили то ОСОБА_8 міг би задушити Захара, оскільки ОСОБА_9 дуже важко дихав та в нього була червона шия.
Відповідно до пояснень ОСОБА_17 вбачається, що 14.11.2023 року близько 12 години дня за місцем її навчання СЗШ 121 вона бачила як ОСОБА_4 та його товариш намагалися наздогнати ОСОБА_18 , але той побіг до класу вважаючи, що там є вчитель, але його там не було. Тоді, ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_9 та почав його душити близько однієї хвилини, після чого до них підійшли старшокласники та роздійняли їх. Через що був конфлікт він не знає, але ОСОБА_8 систематично чіпляється до інших дітей. 
Вказані докази узгоджуються з відомостями викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 340452 від 17.11.2023 року та рапорті працівника поліції. У результаті опрацювання вказаної інформації встановлено, що 14.11.2023 року близько 12:00 годин син ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи на території КЗО "СЗШ №121" по вул. Квітки Цисик, 14Г душив ОСОБА_3 , 2013 р.н..
Зазначені докази у їх сукупності підтверджують те, що   ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, при викладених у протоколі обставинах.
Судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги показання самого ОСОБА_2 , оскільки  його показання  суперечать іншим доказам по справі та не підтверджуються матеріалами справи.
Окремо апеляційний суд наголошує на тому, що частина перша статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
У зв`язку із наведеним формулюванням диспозиції частини першої статті 184 КУпАП необхідно навести обґрунтування того, що особа може нести адміністративну відповідальність і у випадку ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо дітей віком до 14 років (малолітніх).
Дитина це особа віком до вісімнадцяти років (стаття 6 Сімейного кодексу України (далі СК), стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
В кримінальному процесі під неповнолітньою особою розуміється малолітня особа, а також дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
КУпАП був прийнятий 7 грудня 1984 року і в цей період були чинними Цивільний кодекс Української РСР (далі ЦК УРСР) та Кодекс про шлюб та сім`ю України, які не містили визначення «малолітня особа». Поняттям «неповнолітній» охоплювались діти у віці до вісімнадцяти років (див. наприклад статті 13-14 ЦК УРСР).
Пізніше Цивільний кодекс України та СК відокремили малолітніх дітей, як осіб віком до чотирнадцяти років та неповнолітніх осіб, як дітей у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Поряд з цим з 1993 року по 2021 рік діяв Закон України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», який визначав неповнолітніх, як громадян віком до 18 років (стаття 1).
Таким чином, якщо подивитись на розвиток законодавства, то тривалий час під категорію «неповнолітній» підпадали особи віком до вісімнадцяти років і на даний час КУпАП відповідного розмежування між «неповнолітнім» та «малолітнім» не містить.
Призначення статті 184 КУпАП виходячи із її назви, пов`язано із захистом від невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей.
Застосовуючи телеологічний спосіб тлумачення, який передбачає з`ясування суті норми права за допомогою її мети, враховуючи історію розвитку даної правової норми, Суд доходить висновку, що у диспозиції частини першої статі 184 КУпАП категорія «неповнолітня дитина» розуміється, як особа віком до вісімнадцяти років, що спростовує відомості апеляційної скарги в цій частині.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи.
Твердження апелянта про неповноту з`ясування обставин справи судом та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є безпідставними, суперечать матеріалам справи і змісту оскаржуваної постанови.
Зокрема, досліджені докази свідчать про те, що дії ОСОБА_2 , який душив ОСОБА_19 , служить прямою образою, носять ознаки протиправності та є наслідком недостатньої уваги з боку виховання його матір`ю ОСОБА_1 в дусі поваги до прав інших людей. Наведене на думку апеляційного суду свідчить, що мати не впливає на виховання сина та не навчає його правильної й шанобливої поведінки до інших людей. Даний факт спростовує заперечення ОСОБА_1 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.
За наведених обставин справи, суд першої інстанції правильно розглянув дану справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та за результатами розгляду справи постановив обґрунтоване та мотивоване судове рішення про визнання її винуватим у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів на підтвердження її винуватості.
При накладені адміністративного стягнення судом, відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушниці, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Врахувавши вказані обставини місцевий суд призначив  ОСОБА_1  адміністративне стягнення, в межах санкції ч. 1 ст. 184 КУпАП. Порушень норм матеріального або процесуального права під час розгляду справи в суді першої інстанції, що могло бути підставою скасування судового рішення, не встановлено.
На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  про незаконність постанови суду першої інстанції є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду першої інстанції слід залишити без зміни.
На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП , апеляційний суд, -
постановив:
Постанову Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КпАП України — залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 — без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.
Суддя Дніпровського
апеляційного суду:                                                                  О.В. Рябчун