Справа № 462/4595/17                        Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/3461/23                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Суди В.І.,
з участю: апелянта ОСОБА_1 ,
представника ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім..Д.Галицького» - Беня Т.Т., 
заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Комлик Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 21 листопада 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Комлик Наталії Володимирівни у виконавчому провадженні №63856326 з примусового виконання виконавчого листа № 462/4595/17, виданого Залізничним районним судом м.Львова 26.11.2020 року,
встановив:
В жовтні 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.447 ЦПК України, в якій просив визнати неправомірними дії заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Комлик Н.В. у виконавчому провадженні №63856326 щодо оподаткування сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, які стягнуті рішенням Львівського апеляційного суду від 22.07.2020 року у справі №462/4595/17, скасувати постанову від 22.08.2023 року про закінчення виконавчого провадження №63856326, а також поновити йому строк на подання такої скарги.
В обґрунтування скарги покликався на те, що 09.01.2018 року Залізничним районним судом м.Львова було вирішено стягнути на його користь з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» заборгованість по заробітній платі, з врахуванням компенсації, індексації та корегування в сумі 489706,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням компенсації та коригування в сумі 2468745,47 грн., а всього – 2958451,73 грн. 22.07.2023 року Львівським апеляційним судом було таке рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09.01.2018 року скасовано та постановлено стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати за період з травня 2011 року по січень 2012 року в розмірі 45392,50 грн. з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.01.2012 року по 09.01.2018 року в розмірі 182949,60 грн. з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів. Відповідно до такої постанови Львівського апеляційного суду загальна сума нарахувань стягувачу повинна становити 228342,10 грн. Так, 09.12.2020 року Залізничним відділом державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження №63856326 щодо стягнення в його користь заборгованості в розмірі такої суми, а саме 228342,10 грн. Станом на 02.08.2023 року стягувачу було перераховано на його банківський рахунок 183815,39 грн. При цьому, 05.09.2023 року ОСОБА_1 отримав постанову Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» виконавчого листа № 462/4595/17, виданого Залізничним районним судом м.Львова 26.11.2020 року, а саме перераховано ОСОБА_1 36540,96 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати за період з травня 2011 року по січень 2012 року та 147274,43 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.01.2012 року по 09.01.2018 року з урахуванням того, що боржником було сплачено 41101,58 грн. прибуткового податку та 3425,13 грн. військового збору. Зазначає, що зарахована йому сума, а саме 183815,39 грн., не відповідає сумі, яка зазначена в постанові Львівського апеляційного суду від 22.07.2020 року та у виконавчому листі від 26.11.2020 року, а тому виконавче провадження №63856326 не підлягало закінченню, а стягувачу ОСОБА_1 боржник ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» повинно виплатити ще 44526,71 грн. Вважає, що виконавчий збір та інші витрати за примусове виконання рішення стягуються виключно з боржника, а органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові кошти, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі кошти стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні). Крім того, скаржник стверджує, що він ніколи не перебував в штаті правонаступника боржника та не перебуває в штаті боржника, а тому Державне авіапідприємство «Львівські авіалінії» чи його правонаступник ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» не є податковим агентом та не мав права перераховувати податки із заборгованості. Зазначає, що згідно даних з порталу Пенсійного фонду України стягувачу не нараховувалась з 2020 року заробітна плата та податки не стягувались. При цьому, боржником чи його правонаступником, а також Залізничним ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не було йому надіслано розрахунку суми податків, не зазначено підставу для стягнення з стягувача податків з суми за судовим рішенням та не надано підтвердження кому було перераховано суми податків. У зв`язку з чим, вважає що дії заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Комлик Н.В. та боржника є незаконними, а тому просить скаргу задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду мЛьвова від 21 листопада 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Комлик Наталії Володимирівни у виконавчому провадженні №63856326 щодо оподаткування сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, які стягнуті рішенням Львівського апеляційного суду від 22.07.2020 року у справі №462/4595/17, та постанову від 22.08.2023 року про закінчення виконавчого провадження №63856326 – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив - стягувач ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зокрема покликається на те, що у даній справі суддя узаконив подвійне оподаткування і проігнорував Постанову Львівського апеляційного суду від 22.07.2020р. в якій зазначено, що ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи наведені вище норми КЗпП України й те, що повного розрахунку з позивачем в день звільнення проведено не було і розмір заборгованих перед позивачем сум, стягнутих з відповідача у користь позивача судовим наказом Залізничного районного суду м.Львова від 30 грудня 2013р., відповідачем не оспорював ся, а сам судовий наказ не виконаний, тому з відповідача у користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Отже, в ухвалі суду суддя допускає подвійне оподаткування та вважає індексацію боргу по заробітній платі доходом, який повинен повторно оподатковуватись.
Звертає увагу, що відповідно до ст..41 Податкового кодексу України, зазначені податки з нього стягнуті незаконно, так як податки були сплачені до нарахування судом компенсації та індексації за небажання боржником виплатити борги із заробітної плати.
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.
Від ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім..Д.Галицького» 09.02.2024р. надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній вважає апеляційну скаргу безпідставною, а оскаржувану ухвалу законною. 
Заслухавши суддю - доповідача, апелянта ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скраги, представника ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім..Д.Галицького» - Беня Т.Т. та заступника начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Комлик Н.В. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його скарги на дії заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління МЮ Комлик Н.В., суд першої інстанції виходив з того, що остання діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог закону, оскільки боржник виплатив стягувачу усю суму відповідно до рішення суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Матеріалами справи та судом встановлено, що 09.01.2018 року Залізничним районним судом м.Львова було ухвалено рішення про стягнення з Державного авіапідприємства «Львівські авіалінії» (далі - ДАП «Львівські авіалінії») в користь ОСОБА_1  заборгованості по заробітній платі, з врахуванням компенсації, індексації та корегування в сумі 489706,26 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з врахуванням компенсації та коригування в сумі 2468745,47 грн., а всього – 2958451,73 грн.
22 липня 2020 року Львівським апеляційним судом рішення Залізничного районного суду м.Львова від 09.01.2018 року скасовано та постановлено стягнути в користь ОСОБА_1 з ДАП «Львівські авіалінії» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати за період з травня 2011 року по січень 2012 року в розмірі 45392,50 грн. з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів і середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.01.2012 року по 09.01.2018 року в розмірі 182949,60 грн. з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів і зборів.
Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Барилко Л.В. від 09.12.2020 року було відкрито виконавче провадження № 63856326 з примусового виконання виконавчого листа №462/4595/17, виданого 26.11.2020 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ДАП «Львівські авіалінії» в користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 228342,10 грн. (а.с.16)
13 серпня 2022 року виконавче провадження №63856326 було передано до виконання заступнику начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В. (а.с.12)
Постановою Львівського апеляційного суду м.Львова від 26.06.2023 року замінено боржника у виконавчому провадженні №63856326 з примусового виконання виконавчого листа №462/4595/17 від 26.11.2020, виданого Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ДАП «Львівські авіалінії» в користь ОСОБА_1 заборгованості з ДАП «Львівські авіалінії» на ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» (а.с.46-50).
05 липня 2023 року постановою заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В. було замінено боржника у виконавчому провадженні №63856326 з примусового виконання виконавчого листа №462/4595/17 від 26.11.2020, виданого Залізничним районним судом м.Львова, з ДАП «Львівські авіалінії» на ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» (а.с.52).
Як вбачається з вимоги заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В. №44407 від 05.07.2023 року до боржника ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», такий має оплатити заборгованість по виконавчому провадженні № 63856326 в розмірі 251645,31 грн., а саме 228342,10 грн. боргу, 22834,21 грн. виконавчого збору, 469 грн. витрат такого виконавчого провадження (а.с.56-57).
В листі №1041/01.01-16 від 28.07.2023 року від ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького» зазначено, що на виконання вимоги №44407 від 05.07.2023 року боржник ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» здійснив оплату заборгованості по виконавчому провадженні № 63856326 в розмірі 251645,31 грн., а саме 36540,96 грн. – компенсація втрати частини заробітної плати, 147274,43 грн. – середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, 41101,58 грн. – прибутковий податок, 3425,13 грн. – військовий збір, 22834,21 грн. – виконавчий збір, 200 грн. та 269 грн. – витрати виконавчого провадження, на підтвердження чого долучив платіжні інструкції, та те, що ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» є податковим агентом при здійснені виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за рішенням суду. Здійснення вказаних оплат підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с.60-67).
Згідно розпорядження заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В. №63856326 від 01.08.2023 року грошові кошти в розмірі 183815,39 грн. перераховано ОСОБА_1 (а.с.58).
22 серпня 2023 року постановою заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Комлик Н.В. було закінчено виконавче провадження №63856326 з примусового виконання виконавчого листа №462/4595/17, виданого Залізничним районним судом м.Львова 26.11.2020 року, у зв`язку з тим, що стягувачу перераховано 36540,96 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати за період з травня 2011 року по січень 2012 року та 147274,43 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 31.01.2012 року по 09.01.2018 року, а також 41101,58 грн. прибуткового податку та 3425,13 грн. військового збору, оскільки відповідно до листа ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» є податковим агентом при здійснені виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за рішенням суду (а.с.70).
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 травня 2019 року у справі № 905/2458/16 зазначено, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню. Слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (частина друга статті 15 Закону України "Про виконавче провадження"). Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі 619/562/18 (провадження № 61-39095св18) зазначено, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.
Відповідно до п. 3 ч.1ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.
При цьому, статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п.14.1.48 п.14.1 ст.14 ПКУ компенсаційні виплати, які виплачуються(надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом, для цілей оподаткування податком на доходи фізичних осіб прирівнюються до заробітної плати та оподатковуються за ставкою, визначеною п.167.1 ст.167 ПКУ(18 відсотків).
Згідно підпункту 14.1.54 пункту 14.1 ст.14 ПКУ дохід з джерелом походження з України – це будь який дохід, отриманий резидентами або не резидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України(включаючи виплату(нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній(морській) економічній зоні. 
Підпунктами 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (далі ПК України) передбачено, що платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент.
Крім цього, підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються, зокрема, доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).
Згідно із пунктом 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку.
Заробітна плата та премія є об`єктом оподаткування військовим збором за ставкою 1,5 відсотка об`єкта оподаткування (підпункт 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10розділу XX ПК України).
Нарахування, утримання та сплата (перерахування) податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 ПК України.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, поняття якого визначено підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 16 цього Кодексу і ставку військового збору, встановлену підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України.
У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 607/3509/17 (провадження № 61-12609св20) зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 9901/407/19 (провадження № 11-43заі21) суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу(за загальним правилом 18 відсотків).
Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи заробіток, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок і збори із суми такого доходу, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Встановивши, що Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Д.Галицького, як податковим агентом, на виконання вимоги заступника начальника Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В. №44407 від 05.07.2023 року було виплачено заборгованість у виконавчому провадженні №63856326, стягнуту рішенням Львівського апеляційного суду від 22.07.2020 року у справі №462/4595/17, в повному обсязі, а саме 251645,31 грн., заступником начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Комлик Н.В. правомірно винесено постанову ВП № 53856326 від 22.08.2023р. про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням.
При цьому, суд апеляційної інстанції наголошує, що відсутність в рішенні суду вказівки в резолютивній частині про те, що сума підлягає стягненню за відрахуванням податків й інших обов`язкових платежів, не є підставою для невиконання ДП "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Д.Галицького функцій податкового агента у випадках та в порядку, встановленому законодавством.
Разом з тим, в резолютивній частині Постанови ЛАС від 22.07.2020р. №462/4595/17 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати за період з травні 2011р. по січень 2012р. стягнуто в розмірі 45392 грн. 50 коп. з вирахуванням з цією суми обов`язкових платежів та зборів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які давали б підстави для скасування постановленої ухвали суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

постановив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 21 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 19 лютого 2024 року.

Головуючий:                                                                Ванівський О.М.

Судді:                                                                        Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.