ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/8506/23 пров. № А/857/17458/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
         за участю секретаря судового засідання	Носа С. П. Вовка А.Ю.	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року   у справі № 380/8506/23 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до   Львівської митниці    про визнання протиправним та скасування рішення, 

місце ухвалення судового рішення  	м. Івано-Франківськ	
Розгляд справи здійснено за правилами	загального позовного провадження	
суддя у І інстанції	Крутько О.В.	
дата складання повного тексту рішення	14.09.2023	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці, у якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900005/2 від 05.01.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року   у справі № 380/8506/23 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів Львівська митниця необґрунтовано та безпідставно дійшла висновку, що декларантом або уповноваженою ним особою не було подано документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 Митного кодексу України. Звертає увагу, що усі належно оформлені документи подавалися при декларуванні товарів, перелік поданих документів наведено у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначає, що витребування документів передбачених положенням ч.3 ст. 53 Митного кодексу України можливе у випадку наявності розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. Однак, відповідачем в ході здійснення митних процедур не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а саме по собі зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення. Вказане, на думку апелянта, свідчить про відсутність у відповідача фактичних підстав для коригування заявленої декларантом митної вартості товарів.
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач та представник позивача повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи  документообігу суду. 
В судовому засіданні представник позивача Шокало В.С. надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Твердохліб І.М. в судовому засіданні надала пояснення та заперечила проти доводів апеляційної скарги.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача буди наявні підстави у відповідності до ч.3 статті 53 МК України витребувати у декларанта додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.
На вимогу митного органу позивач не надав документів на підтвердження правильності визначення митної вартості. Позивач не скористався своїм правом визначити вартість товару згідно основного методу – за ціною договору, подав до митного оформлення суперечливі документи, тому Львівська митниця правомірно прийняла рішення про коригування митної вартості товару позивача.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.08.2022 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) та компанією «Hangzhou Standart Mayo Industrial Co., LTD», CHINA (постачальник, продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №2508/2022.
На виконання вимог зовнішньоекономічного контракту №2508/2022, згідно Рахунку-фактури (інвойсу) №GB22710 від 01.11.2022 р. покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю товару 23018,59 доларів США.
05.01.2023 р. до митного оформлення Львівській митниці було подано електронну митну декларацію №22UA209170103781U3 відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначених у графі 31 митної декларації. 
Декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №22UA209170103781U3, було надано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт №2508/2022 від 25.08.2022 р. з доповненням №2 від 31.12.2022; рахунок-фактура №GB22710 від 01.11.2022; банківський платіжний документ, що стосується товару від 08.09.2022; банківський платіжний документ, що стосується товару від 20.09.2022; договір про перевезення №10/09/2022-01 від 10.09.2022; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №2458 від 12.12.2022; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №2464 від 23.12.2022; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №2463 від 23.12.2022; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №02-23/12/2022 від 23.12.2022; автотранспортна накладна №7746 від 24.12.2022; копія митної декларації країни відправлення №22PL322080NS5KX477 від 21.12.2022; коносамент WMSS22102532 від 17.11.22; митна декларація №22UA100390407030U8 від 26.10.2022.
Відповідач направив позивачу запит про необхідність подання додаткових документів відповідно до ст. 53 Митного Кодексу України на підтвердження митної вартості товарів.
У відповідь на запит декларант позивача надав такі документи: зовнішньоекономічний контракт №2508/2022 від 25.08.2022 р.; рахунок-фактура №GB22710 від 01.11.2022;   банківські платіжні документи на товар; договір про перевезення №10/09/2022-01 від 10.09.2022;   рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №2458 від 12.12.2022, №2464 від 23.12.2022 та №2463 від 23.12.2022; калькуляція рахунків №02-23/12/2022 від 23.12.2022; експортна декларація країни відправлення.
За результатами розгляду документів позивача Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900005/2 від 05.01.2023, в графі 33 якого вказано: «… подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; … В поданій декларації митної вартості у графі 8 «Джерела інформації, що використовувались для визначення митної вартості» зазначене джерело є не актуальним у зв`язку з тим, що за поданою декларацією були оформлені зовсім інші товари, ніж ті, які задекларовані, а також не проводилась консультація з митним органом щодо визначення основи вартості товарів, чим порушено ст. 57 МКУ. До митного оформлення було подано дві експортні декларації під одним номером з різними числовими значеннями митної вартості. У рахунку-фактурі від 01.11.2022 №GB22710 є посилання на контракт, який датований іншою датою ніж поданий до митного оформлення. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості. Відповідно до частин 2-3 статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товарів. На вимогу декларантом надіслано: висновок експерта. Інших документів згідно вимоги не надано… Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості ... Проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності в митному органі та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA209110/2022/005672 від 01.11.2022. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось»
Вважаючи протиправним вказане рішення про коригування митної вартості, позивач звернулася до суду з метою захисту своїх прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суди, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
В розумінні пунктів 23 та 24 частини 1  статті 4 МК України  митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього  Кодексу, законів  та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до  статті 246 МК України  метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1  статті 257 МК України  декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до  статті 248 МК України  митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Згідно із статтею 264 Кодексу митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
У випадках, коли з причин, визнаних органом доходів і зборів обґрунтованими, окремі документи, визначені цим Кодексом, не можуть бути представлені разом з митною декларацією, дозволяється подання таких документів протягом часу, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
З моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Орган доходів і зборів не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до статей  49,  50 Митного кодексу України митною  вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частиною першою  статті 51 Митного кодексу України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу.
Згідно з частиною першою  статті 52 Митного кодексу України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та главою 8.
За приписами частини другої цієї статті декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Як встановлено частиною першою  статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6статті 52 цього  Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2  ст. 53 МК України).
За правилами частини третьої  статті 53 Митного кодексу України  у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);  4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5  статті 53 Митного кодексу України  забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з частиною першою  статті 54 Митного кодексу України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу  (ч.ч. 2-3ст. 54  МК України).
Частиною четвертою  статті 54 Митного кодексу України  встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
Водночас частиною п`ятою  статті 54 Митного кодексу України  передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному  статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Згідно з частиною 6  статті 54 МК України  орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до  статті 57 Митного кодексу України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей  59  і  60 МК України  за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до  статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу.
Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Відповідно до частини п`ятої  статті 58 МК України  ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відтак, в силу приписів  статті 55 МК України  орган доходів і зборів має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом, за відповідних умов, зокрема, якщо ним у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
В свою чергу, відсутність в рішенні про коригування митної вартості товарів інформації з належним обґрунтуванням того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року (справа №815/6827/17), а відповідно до ч.5  ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Колегія суддів, здійснивши перевірку рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч. 2  ст. 2 КАС України  критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1  ст. 72 КАС України  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1  ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3ст. 90  КАС України).
Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення)  МК України  слідує, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Встановлено, що відповідачем під час здійснення контролю правильності визначення декларантом позивача митної вартості імпортованого в Україну товару поставлено під сумнів правильність визначення його митної вартості.
Згідно доводів відповідача, які враховані судом першої інстанції при ухваленні судового рішення, позивачем не надано достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товарів за основним методом.
Зокрема митний орган покликається на те, що митницею було направлено уповноваженій особі декларанта електронним повідомленням вимогу на надання додаткових документів.
Доводи відповідача про те, що декларантом не було подано на витребування митного органу первинних документів є безпідставними, оскільки останнім було надано разом із митною декларацією усі документи передбачені  ст. 53 МК України, які дають можливість митному органу однозначно визначити митну вартість задекларованих товарів за основним методом.
Так, у відповідь на запит декларант позивача надав такі документи: зовнішньоекономічний контракт №2508/2022 від 25.08.2022 р.; рахунок-фактура №GB22710 від 01.11.2022;   банківські платіжні документи на товар; договір про перевезення №10/09/2022-01 від 10.09.2022;   рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги №2458 від 12.12.2022, №2464 від 23.12.2022 та №2463 від 23.12.2022; калькуляція рахунків №02-23/12/2022 від 23.12.2022; експортна декларація країни відправлення.
Разом з тим, відповідач за результатами розгляду документів прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, митну вартість імпортованого товару визначено за методом 2б (ст. 60 МКУ).
Так, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем використано інформацію щодо рівня митної вартості аналогічних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, визначених відповідно до раніше визнаної (визначеної) митної вартості: МД №UA209110/2022/005672 від 01.11.2022. Без проведення відповідного корегування.
Згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 08.02.2019 в справі №825/648/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Однак, зміст оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів не дає суду можливості встановити які складові вплинули на формування митним органом саме такої ціни, у ньому не наведено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У ньому лише зазначено, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 МКУ) з причини відсутності в митному органі та декларанта інформації про ідентичні товари. Застосовано метод 2б (ст. 60 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA209110/2022/005672 від 01.11.2022. Коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось».
Тобто відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за іншим методом.
При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що факт надання достатніх документів на підтвердження заявленої вартості зазначено митним органом в картках  відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Зміст поданих позивачем документів, що кореспондуються між собою, вказує на наявність всіх реквізитів та відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованих позивачем товарів.
Щодо зазначення відповідачем в оскаржуваному рішенні про те, що до митного оформлення було подано дві експортні декларації під одним номером з різними числовими значеннями митної вартості, то колегія суддів вказує на наступне.
Частини 7 та 8 ст. 55 МК України визначають, що у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу на строк 90 днів з дня випуску товарів. 
Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. 
Після прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості декларантом позивача була подана митна декларація в порядку статті 55 Митного кодексу України, та суму переплати митних платежів було зарезервовано. З метою підтвердження заявленої митної вартості позивачем до Заяви у порядку ч.8 ст. 55 МК України подавався Лист-роз`яснення щодо експортної декларації країни відправлення б/н від 05.01.2023, у якому експортер повідомив, що декларація країни відправлення, видана митними органами Китайської Народної Республіки №310120220515736958 від 05.11.2022 містила у собі помилку у числових значень вартості товарів - 32 298, 70 $. Така помилкова інформація спричинена тим, що брокером експортера – «Hangzhou Standart Mayo Industrial Co., LTD», CHINA при митному оформленні помилково було вказано вартість товарів, яка базувалась на попередніх домовленостях з ФОП ОСОБА_1 , однак не була остаточно узгодженою.
Такі попередні домовленості виникли в ході формування рахунку-фактури на виконання зовнішньоекономічного контракту №2508/2022 від 25.08.2022 року між компанією «Hangzhou Standart Mayo Industrial Co., LTD», CHINA та ФОП ОСОБА_2 . Однак в ході переговорів «Hangzhou Standart Mayo Industrial Co., LTD» було надано знижку ФОП ОСОБА_1 , наслідком чого є виставлений рахунок-фактура №GB22710 від 01.11.2022, де вартість імпортованих товарів у сумі мала становити 23 018, 59 $. До того ж, «Hangzhou Standart Mayo Industrial Co., LTD» подав документи про коригування декларації №310120220515736958 від 05.11.2022, наслідком чого відбулося правильне значення митної вартості товарів у вказаній митній декларації, а саме - 23 018, 59 $.
Саме вказана сума була перерахована банківським переказом продавцю, що підтверджується відповідними платіжними документами (а.с.15-15зв).
Разом з тим, відповідачем та судом першої інстанції не взято до уваги Лист-роз`яснення щодо експортної декларації країни відправлення б/н від 05.01.2023, а також саму скориговану експортну декларацію країни відправлення як докази у справі.
Щодо зазначення відповідачем в оскаржуваному рішенні про те, що у рахунку-фактурі від 01.11.2022 №GB22710 є посилання на контракт, який датований іншою датою ніж поданий до митного оформлення, то як вбачається з інвойсу, який подавався до митного оформлення, є лише одна дата 01.11.2022 – і це дата інвойсу, а не контракту. При цьому, посадова особа митного органу вказує, що у рахунку-фактурі від 01.11.2022 №GB22710 є посилання на контракт, який датований іншою датою. Однак у цьому рахунку-фактурі є посилання на контракт та вказано його номер (2508/2022), проте не вказувалась дата цього договору. Номер контракту не відрізняється від того, що був поданий митниці та дозволяє ідентифікувати вказаний інвойс, як такий, що був виставлений на підставі нього.
Таким чином, суд вважає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою  статті 53 Митного кодексу України.
Подані декларантом відповідно до частини другою  статті 53 МК України  документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом.
Відтак, рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900005/2 від 05.01.2023 не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської митниці є підставними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду слід скасувати та ухвалити постанову про задоволення адміністративного позову.
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених позивачем у даній справі, колегією суддів установлено, що позивачем понесено витрати по сплаті судового зору при поданні позовної заяви у розмірі 4847,06 грн та при поданні апеляційної скарги у розмірі 7269,49 грн, всього 12116,55 грн, які з урахуванням положень ст. 139 КАС України підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетного фінансування відповідача.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2023 року   у справі № 380/8506/23 скасувати.
Ухвалити постанову, якою адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до   Львівської митниці    про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900005/2 від 05.01.2023.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетного фінансування Львівської митниці (код ЄДРПОУ 43971343) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 12116,55  грн (дванадцять тисяч сто шістнадцять гривень 55 коп).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос  	
Повне судове рішення складено 18 січня 2024 року