ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2024 року
м. Київ
справа № 638/15884/18
провадження № 61-9926св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінда Наталія Олександрівна, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на постанову Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Маміної О. В., Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., від 23 травня 2023 року.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінди Н. О., ТОВ «ФК «Фінрайт», ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання незаконним і скасування рішення приватного нотаріуса, скасування запису про право власності, витребування квартири з чужого володіння, визнання права власності на квартиру.
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 25 квітня 
2008 року він уклав кредитний договір № 743/08 з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕй Бі Банк»).
3.           На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня сторони уклали договір іпотеки, предметом якого виступали майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , що належала йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого                            03 листопада 2009 року.
4.           Посилався на те, що 26 липня 2012 року він уклав з ПАТ «ВіЕйБі Банк» договір про внесення змін до договору іпотеки, за яким предметом іпотеки стала квартира АДРЕСА_1 .
5.           18 грудня 2017 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «ФК «Фінрайт» було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив новому кредитору права вимоги до нього, як позичальника за кредитним договором.
6.           Зазначав, що 22 січня 2018 року приватний нотаріус Лавінда Н. О. здійснила запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за 
№ 24522538 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Фінрайт».
7.           14 червня 2018 року право власності на зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу набув ОСОБА_3 , а 20 серпня 2018 року - ОСОБА_2 .
8.           Посилався на незаконність рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лавінди Н. О. про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Фінрайт», оскільки воно здійснене з порушенням умов іпотечного договору та його прав як дійсного і законного власника квартири.
9.           Зазначав, що він, як іпотекодавець, не отримав письмову вимогу про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка відповідає вимогам закону. Крім того, не була визначена вартість предмета іпотеки при реєстрації переходу права власності до іпотекодержателя.
10.        Вважав, що подані товариством для реєстрації права власності документи не відповідали вимогам закону та умовам договору іпотеки, а тому нотаріус мала відмовити у державній реєстрації права власності на спірну квартиру за іпотекодержателем.
11.        Зазначав, що рішення нотаріуса про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Фінрайт», на підставі якого відбулося примусове стягнення майна без згоди власника, вчинено всупереч забороні, встановленій Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
12.        Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: визнати незаконним і скасувати рішення за індексним № 39348301 від 25 січня 2018 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінди Н. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 зареєстровано за ТОВ «ФК «Фінрайт»;  скасувати запис про право власності за № 24522538 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (дата, час державної реєстрації: 22 січня 2018 року 12:41:38; державний реєстратор: приватний нотаріус Лавінда Н. О., Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область), відповідно до якого право власності на вказану квартиру зареєстровано за ТОВ «ФК «Фінрайт»; витребувати квартиру АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2 на його користь; визнати за ним право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 .
Основний зміст та мотиви судових рішень судів попередніх інстанцій
13.        Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 
2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
14.        Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн. 
15.        Скасовано заборону відчуження квартири 
АДРЕСА_1 , вжиту ухвалою Дзержинського районного суду                    м. Харкова від 04 вересня 2019 року у справі № 638/15884/18.
16.        Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ТОВ «ФК «Фінрайт» правомірно здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки, належний боржникові, оскільки отримало таке право відповідно до укладених і чинних цивільно-правових угод, як іпотекодержатель, та реалізувало його у належний спосіб. Позивач був повідомлений про необхідність усунення порушень ще 
23 березня 2016 року, а для процедури державної реєстрації права власності на підставі застереження в іпотечному договорі іпотекодержатель подав всі документи, необхідні для такої реєстрації та визначені пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127 (далі - Порядок № 1127). Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_1 має у власності інше нерухоме житлове майно, на нього не поширюються обмеження, передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
17.        Постановою Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року змінено та зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу з 25 000,00 грн до 21 600,00 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
18.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо правомірного звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень статті 37 Закону України «Про іпотеку». Водночас, суд апеляційної інстанції вважав завищеним і таким, що не відповідає принципам розумності та співмірності розмір судових витрат на надання правничої допомоги у 
25 000,00 грн, що стягнуті з позивача на користь відповідача.
19.        Постановою Верховного Суду від 01 лютого 2023 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Антоненко Д. О., задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 11 жовтня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
20.        Направляючи справу на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд виходив із неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів, а також неповного встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Зауважено про необхідність врахування відсутності належних доказів виконання кредитором вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», дотримання 30-денного строку з дати повідомлення боржника з метою проведення подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, а також надання реєстратору документів, які підтверджують вартість предмету іпотеки на момент його перереєстрації на користь іпотекодержателя.
21.        Постановою Харківського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.
22.        Визнано незаконним і скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінди Н. О. від 25 січня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за індексним № 39348301, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за 
ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт».
23.        Витребувано квартиру 
АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .
24.        В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
25.        Вирішено питання про розподіл судових витрат.
26.        Постанова суду апеляційної інстанції мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо правомірності переходу права власності на спірну квартиру до ТОВ «ФК «Фінрайт» на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи, що позивач не надав належних доказів виконання приписів статті 35 Закону України «Про іпотеку», що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, а також доказів дотримання вимог частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» в частині надання державному реєстратору інформації про вартість майна, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оспорювана реєстраційна дія була здійснена з порушенням положень статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку».
27.        Позовні вимоги про витребування спірного майна, суд апеляційної інстанції вважав такими, що відповідають належному та ефективному способу захисту прав позивача.
Узагальнені доводи касаційної скарги
28.        01 липня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, у якій просить скасувати оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
29.        Підставами касаційного оскарження судового рішення суду апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, 
від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, 
від 14 листопада 2018 року у справі № 826/1656/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, 
від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, 
від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, 
від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 922/1014/18, 
від 11 вересня 2019 року у справі № 755/7423/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 569/14618/13-ц                  (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
30.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом апеляційної інстанції не ураховано, що новий іпотекодержатель не зобов`язаний знову надсилати боржнику письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором, реалізуючи позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього.
31.        Зауважує, що первісний кредитор змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором та направив позивачу вимогу про дострокове повернення коштів, а тому до нового кредитора перейшло спірне зобов`язання у тому обсязі, у якому воно існувало на момент його переходу. Нотаріусом було перевірено дійсність заявленої вимоги, правильність розрахунку заборгованості, встановлена відповідність вартості предмета іпотеки заявленим вимогам.
32.        Вважає застосовану апеляційним судом практику Верховного Суду не релевантною спірним правовідносинам.
33.        Додатково посилається на неналежність суб`єктного складу справи, зокрема сторони відповідача - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лавінди Н. О., а також дотримання державним реєстратором строків вчинення реєстраційних дій.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
34.        Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року касаційну скаргу було залишено без руху для усунення недоліків.
35.        Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року поновлено                                 ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» строк на касаційне оскарженняпостанови Харківського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі № 638/15884/18, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
36.        06 вересня 2023 року матеріали цивільної справи № 638/15884/18 надійшли на адресу Верховного Суду.
37.        Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
38.        25 квітня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого є                 ПАТ «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 743/08 з наступними змінами та доповненнями, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 28 000,00 дол. США для проведення розрахунків за договором про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» від 25 квітня 2008 року № 18/32-08, а позичальник зобов`язався на умовах, визначених кредитним договором, повернути отримані грошові кошти та сплатити відсотки за користування ними в строки та розмірах, передбачених договором.
39.        На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 25 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В., зареєстрований у реєстрі за № 2302. Предметом іпотеки за указаним договором є майнові права на квартиру 
АДРЕСА_1 .
40.        Відповідно до пункту 7.3.1 іпотечного договору, у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець підписанням цього договору підтверджує свою згоду на передання у власність іпотекодержателю предмета іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, суб`єктом оцінної діяльності якого обирає іпотекодержатель для здійснення такої оцінки.
41.        Іпотекодавець засвідчив, що він надав іпотекодержателю згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя (придбання предмета іпотеки у власність) у випадку виникнення у іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства України.
42.        Наявності будь-яких інших документів, крім цього договору та письмового рішення іпотекодержателя про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.
43.        Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України.
44.        26 липня 2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В., зареєстрований у реєстрі за № 1401, згідно з умовами якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру 
АДРЕСА_1 .
45.        Згідно з довідкою голови Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖК Адмірал» від 01 жовтня 2017 року у квартирі 
АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 разом з дружиною та сином.
46.        12 березня 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якій у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору вимагав дострокового повернення повної суми заборгованості, в тому числі, суми кредиту та процентів за його користування з урахуванням штрафу за прострочення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, що у гривневому еквіваленті склала 551 800,11 грн, та попереджав, що у разі невиконання вимог банку він через 30 днів з дати отримання вимоги має намір звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості та звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку, передбаченому договором іпотеки та чинним законодавством України.
47.        Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримав поштою 23 березня 2016 року.
48.        18 грудня 2017 року ПАТ «ВіЕйБі Банк та ТОВ «ФК «Фінрайт» уклали договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким банк відступив шляхом продажу товариству права вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № 743/08, іпотечним договором б/н, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В., зареєстрованим у реєстрі за № 2302, а також укладеним                      26 липня 2012 року між банком та іпотекодавцем договором про внесення змін № 1 до іпотечного договору, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т. В., зареєстрованим у реєстрі за 
№ 1401, у зв`язку із чим ТОВ «ФК «Фінрайт» набуло прав кредитора та іпотекодержателя у зазначених зобов`язаннях.
49.        Згідно з додатком № 1 до цього договору розмір вимог за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № 743/08 - заборгованість за основним боргом, процентами, пенею, штрафами - станом на 18 грудня 2017 року в гривневому еквіваленті склала 740 763,41 грн, що складається з: заборгованості за основним боргом - 18 248,00 дол. США; заборгованості за нарахованими процентами - 7 780,00 дол. США; заборгованості за комісією - 2 968,38 грн; штрафу за несвоєчасно сплачене тіло, відсотків, комісії - 24 326,83 грн.
50.        Пунктом 2.2. договору № 162 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18 грудня 2017 року визначено, що права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника, що надане банку відповідно до умов основних договорів.
51.        Того ж дня, 18 грудня 2017 року ПАТ ««ВіЕйБі Банк та ТОВ «ФК «Фінрайт» уклали договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим 25 квітня 2008 року.
52.        Пункт 2 цього договору передбачає, що право вимоги за іпотечним договором переходить до нового іпотекодержателя у повному обсязі та на умовах, які існують на час відступлення права вимоги.
53.        18 грудня 2017 року на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про заміну кредитора.
54.        22 січня 2018 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н. О. вчинила запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 24522538 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за                              ТОВ «ФК «Фінрайт» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 18 грудня 2017 року, іпотечного договору від 25 квітня 2008 року, договору про внесення змін до іпотечного договору від 26 липня   2012 року, повідомлення про вручення поштового відправлення номер 020960049730504 від 23 березня 2016 року (видавник поштове відділення          Київ 96, відправлено з поштового відділення Харків 2 (номер 6100220653087)), вимоги про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки № 22/3-12486 від 12 березня 2016 року, видавник                         ПАТ «ВіЕйБі Банк», представник за довіреністю Ключинський К. Л.
55.        Згідно з відомостями сайту «Укрпошта», дані про поштове відправлення за номером 6100220653087 станом на 30 липня 2018 року відсутні, тому що не зареєстровані в системі.
56.        Рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Лавінда Н. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 39348301 щодо державної реєстрації права власності на квартиру квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Фінрайт» датовано 25 січня            2018 року.
57.        У висновку про вартість майна, складеному 25 січня 2018 року, суб`єкт оціночної діяльності фізична особа - підприємець ОСОБА_4 , зазначила, що вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв. м, складає 815 562,00 грн.
58.        14 червня 2018 року право власності на зазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу набув ОСОБА_3 .
59.        20 серпня 2018 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_3 
60.         ОСОБА_2 передала зазначену квартиру в іпотеку на підставі договору іпотеки від 29 травня 2019 року.
61.         ОСОБА_1 є співвласником 3/4 частин квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 04 грудня 2017 року.
Позиція Верховного Суду
62.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
63.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
64.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
65.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
66.        Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
67.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
68.        Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
69.        Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», зараз і надалі в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
70.        Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
71.        Частиною другою статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
72.        З огляду на зміст частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
73.        Кредитні правовідносини за своєю правової природою є договірними правовідносинами, тому на них у повній мірі розповсюджуються вимоги цивільного законодавства, зокрема неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (принципи свободи договору; свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судового захисту цивільного права та інтересу; справедливості, добросовісності та розумності, які передбачені статтею 3 ЦК України).
74.        Зазначені вимоги повною мірою вимагають від учасників правовідносин діяти не тільки відповідно до законодавства, а й у необхідних випадках за аналогією права (стаття 8), за звичаями ділового обороту (стаття 7); добросовісно, при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також дій, що є зловживанням правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства тощо (статті 13 ЦК України). Водночас особа не може бути примушена до дій, що не є обов`язковими для неї, або дій, що знаходяться поза межами актів цивільного законодавства або договору. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України).
75.        Зазначені норми законодавства, які містять принципи цивільних правовідносин, спрямовують учасників цивільного обороту діяти добросовісно, у межах законодавства та договору, намагаючись використовувати свої права до того ступеня, щоб не порушити права іншої особи.
76.        Такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18.
77.        За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та                статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц).
78.        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 дійшла висновку про те, що недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.
79.        Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця є доведення до його відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
80.        Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
81.        Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
82.        Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
83.        За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
84.        Частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
85.        Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.
86.        Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також мали подаватися: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
87.        Наведеним нормами визначався вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводилася державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
88.        Ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною.
89.        Схожий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 331/3343/19.
90.        Надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам виконання ТОВ «ФК «Фінрайт» положень статей 35, 37 Закону України «Про іпотеку» в частині належного повідомлення іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, надання інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, даті  врахувавши вказівки Верховного Суду, надані у справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про порушення порядку державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Фінрайт».
91.        Колегія суддів зауважує, що доводи касаційної скарги стосуються переоцінки наявних у матеріалах справи вимоги ПТ «ВіЕйБі Банк» про повернення коштів з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки від 12 березня 2016 року, а також висновку про вартість майна 
від 25 січня 2018 року.
92.             Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
93.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
94.        Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі 
№ 129/1033/13-ц).
95.        Суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з урахуванням вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 01 лютого 2023 року, зокрема посиланню на те, що належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, іпотекодержатель не надав.
96.        Необґрунтованими слід визнати посилання касаційної скарги на подання державному реєстратору висновку про оцінку вартості спірної квартири, ураховуючи, що інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не містить даних щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру з урахуванням такого висновку.
97.        Суд апеляційної інстанції виконав вказівки суду касаційної інстанції, які є обов`язковими в силу приписів частини першої статті 417 ЦПК України, і дійшов внаслідок цього обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи касаційної скарги іпотекодержателя висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться значною мірою до переоцінки доказів.
98.        Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
99.        Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин та наданої правової оцінки доказам у їх сукупності, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.
100.     Водночас, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскарженого судового рішення з підстав неналежного суб`єктного складу. Позивачем було визначено одним з відповідачів у справі приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лавінду Н. О., водночас, за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема лише в частині вимог, заявлених до ТОВ «ФК «Фінрайт» та ОСОБА_2 , саме із зазначених відповідачів було стягнуто судовий збір за наслідками розподілу судових витрат, понесених позивачем.
101.     Крім того, справа в касаційному порядку переглядається за скаргою               ТОВ «ФК «Фінрайт» щодо вимог, заявлених до нього. Приватний нотаріус та новий власник спірного майна не оскаржували судове рішення апеляційного суду.
102.     Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
103.     Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
104.     Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
105.     Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» залишити без задоволення.
2.           Постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                              О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович