ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2023 р.           Справа№ 910/12919/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Смаголь А.О.
за участю представників: не з`явились, 

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром»
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 (повний текст складено 24.07.2023)
у справі №910/12919/22 (суддя М.О. Лиськов)
за первісним позовом Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром»             
до     Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» 
про     визнання договору недійсним
за зустрічним позовом     Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» 
до     Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром»
про     визнання договору дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Укроліяжирпром» (далі,  позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» (далі,  відповідач) про визнання недійсним Інвестиційно-підрядного договору №1П18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва, укладеного між позивачем та відповідачем.
В обґрунтування заявлених первісних позовних вимог позивач посилається на обставини, встановлені ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/15954/20 від 23.12.2020, зокрема, підтверджений висновком Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №17-3/1174 від 30.06.2020 факт підробки печатки ТОВ «Фірма «Т.М.М.», розташованої у графі «М.Г. Толмачов» на сторінці 12 Інвестиційно-підрядного договору №1П18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва, укладеного між позивачем та відповідачем.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.», у свою чергу, подало до Господарського суду міста Києва зустрічний позов до Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» про визнання дійсним Інвестиційно-підрядного договору №1П18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва, укладеного між позивачем та відповідачем.
В обґрунтування поданого зустрічного позову ТОВ «Фірма «Т.М.М.» посилається на те, що спірний Інвестиційно-підрядний договір викладено на 12 сторінках, кожна сторінка підписана уповноваженими особами, а на останній сторінці, крім підписів, містяться відбитки печаток позивача та відповідача. Інвестиційно-підрядний договір  виконувався як позивачем, так і відповідачем, що підтверджується проведеними сплатами ТОВ «Фірма «Т.М.М.» в безготівковій формі на банківський рахунок позивача за первісним позовом, а тому наявні підстави для визнання його дійсним.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2023 зустрічний позов у справі №910/12919/22 прийнято до розгляду разом із первісним.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22 у задоволенні первісних позовних вимог та зустрічних позовних вимог відмовлено повністю.
Місцевий господарський суд дійшов висновку, що Приватним акціонерним товариством «Укроліяжирпром» не доведено наявність визначених законом підстав для визнання Інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 недійсним з моменту його укладення, а саме, що спірний договір: суперечить нормам  Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином тощо.
Щодо зустрічних позовних вимог, то вимога про визнання Інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 дійсним не відповідає встановленим законом способам захисту, за своєю правовою природою є    вимогою про встановлення юридичного факту,    що в сукупності свідчить про відсутність підстав для судового захисту прав позивача у обраний ним спосіб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 23.08.2023 (про що свідчить поштовий ідентифікатор Укрпошти на конверті) Приватне акціонерне товариство «Укроліяжирпром» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю.
Апеляційна скарга мотивована порушенням та неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги позивача за первісним позовом зводяться до того, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставині підробки печатки ТОВ «Фірма «Т.М.М.», проставленої на спірному Інвестиційно-підрядному договорі №ІП 18-03-08 як підстави для визнання такого договору недійсним. 
У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22, яке мотивоване тим, що копію рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22 було отримано 03.08.2023.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Відповідач за первісним позовом письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023   у справі №910/12919/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді:   Тищенко   А.І., Скрипка   І.М.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
18.09.2023 матеріали справи №910/12919/22 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.09.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22 залишено без руху, роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Укроліяжирпром», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 3 721,50 грн.
12.10.2023 від скаржника електронною поштою через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучена копія платіжної інструкції АТ «Райффайзен Банк» про сплату судового збору у розмірі 3   721,50 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 поновлено Приватному акціонерному товариству «Укроліяжирпром» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023   у справі №910/12919/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22, призначено апеляційну скаргу до розгляду на 09.11.2023.
У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів, з 06.11.2023 на лікарняному, судове засідання за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром»   на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023   у справі №910/12919/22, призначене на 09.11.2023, не відбулося.
У період з 13.11.2023 по 17.11.2023, члени колегії суддів Михальська Ю.Б., Скрипка І.М. та Тищенко А.І. перебували на підготовці для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України.
Після виходу суддів Михальської Ю.Б., Скрипки І.М. та Тищенко А.І. з підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22 на 14.12.2023.
У судовому засіданні 14.12.2023 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 14.12.2023 представники сторін не з`явилися.
Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа відповідачу в системі «Електронний суд», наявною в матеріалах справи. 
Представник позивача за первісним позовом адвокат Маричева О.Л. подала до суду 13.12.2023 електронною поштою клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, мотивоване тим, що вона у цей день буде перебувати у відрядженні (наказ про відрядження №11/12 від 11.12.2023 додано до клопотання).
Згідно частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно до пункту 11 статті 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
За змістом пункту 1 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Отже, враховуючи зміст наведених правових норм, суд, розглядаючи клопотання учасника справи про відкладення розгляду апеляційної скарги, повинен оцінити обставини, на які останній посилається у ньому як на підставу для відкладення з точки зору їх поважності та за результатами такої оцінки або визнати такі причини неявки поважними і, як наслідок, відкласти розгляд справи, або відмовити у задоволенні такого клопотання у разі визнання причин неявки представника учасника справи неповажними. 
Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з відсутністю його представника (з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). 
Колегія суддів зазначає, що явка представника позивача за первісним позовом у судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 14.12.2023, обов`язковою не визнавалась, а в ухвалах Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2023 та 20.11.2023 судом було доведено до відома учасників судового процесу, що нез`явлення їх представників у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги. Представниця позивача за первісним позовом адвокат Маричева О.Л. у своєму клопотанні про відкладення розгляду справи не наголошує на обставинах, які, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, перешкоджали б суду здійснити її розгляд у відсутності представниці позивача за первісним позовом, також останньою не доведено неможливості її заміни іншим представником.
За вищенаведених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представниці позивача за первісним позовом про відкладення розгляду справи.
Судом, при цьому, застосовано згідно з частиною 1  статті 4 Господарського процесуального кодексу України,  статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  частину 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989). Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

Обґрунтовуючи первісні позовні вимоги, ПрАТ «Укроліяжирпром» вказує, що 18 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» (генпідрядник-інвестор) в особі генерального директора Толмачова Миколи Григоровича та Відкритим акціонерним товариством «Укроліяжирпром» (замовник-інвестор) в особі голови правління Черномора Олександра Олександровича було укладено Інвестиційно-підрядний договір №1П 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва (далі - Інвестиційний договір).
Інвестиційний договір викладено на 12 сторінках, кожна сторінка підписана зазначеними вище підписантами, на останній сторінці крім підписів містяться також відбитки печаток сторін.
Інвестиційний договір передбачав здійснення будівництва офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва на земельній ділянці площею 0,4247 га у м. Києві та введення об`єкта в експлуатацію.
За твердженням позивача за первісним позовом у подальшому Інвестиційний договір виконувався сторонами. ТОВ «Фірма «Т.М.М.» проведено оплати в безготівковій формі на рахунок ВАТ «Укроліяжирпром».
Водночас, позивач за первісним позовом зазначає, що у зв`язку з дією світової фінансової кризи 2008-2009 років будівництво було призупинене.
Проте, з Єдиного державного реєстру судових рішень ПрАТ «Укроліяжирпром» (правонаступника ВАТ «Укроліяжирпром») стало відомо про винесення Деснянським районним судом міста Києва у справі №754/15954/20 ухвали від 23.12.2020, в якій встановлені обставини відносно підробки зі сторони ТОВ «Фірма «Т.М.М.» Інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу від 18.03.2008.
Як вбачається з тексту ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 23.12.2020 у справі №754/15954/20, підозрюваний - « ОСОБА_1 , переслідуючи корисливий мотив винагороди за свої дії, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи їх настання, у невстановлений слідством час, але не пізніше 18.03.2008, знаходячись в приміщенні типу «МАФ» на кутку Даринку, за адресою: м. Київ, вул. Біломорська, 1 в магазині «Печатки та штампи» підробив печатку ТОВ «Фірма «Т.М.М.» з метою її використання, за допомогою використання комп`ютерної програми «Штамп», відібрав необхідний шаблон печатки, малюнки та відповідний текст на ній: назву, організаційно-правову форму та код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, які в подальшому попросив перенести на кліше працівника магазину «Печатки та штампи», який не розумів значення цих незаконних дій, яке в подальшому самостійно приклеїв на порожню оснастку печатки, та таким чином виготовив готову підроблену печатку ТОВ «Фірма «Т.М.М.». Після цього, отримавши підроблену печатку, реалізуючи злочинний умисел щодо її використання, ОСОБА_1 проставив відбиток печатки у графі «Толмачов М.Г.» на 12 аркуші Інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва від 18 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Укроліяжирпром» (код ЄДРПОУ 03081217) та ТОВ «Фірма «Т.М.М.» (код ЄДРПОУ 14073675), який він роздрукував у кількох примірниках, із флешкарти, отриманої від невстановленої слідством особи, та підписав його, хоча фактично не маючи жодного відношення до ТОВ Фірма «Т.М.М.», як засновник чи керівник, та не перебуваючи із нею у трудових відносинах. Після цього один з примірників він передав невстановленій особі, а другий залишив собі. Факт підробки печатки підтверджується висновком експертизи Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №17-3/1174 від 30.06.2020, згідно якого встановлено, що відбиток печатки «Т.М.М.  Ідентифікаційний код 14073675 № 1», розташований у графі «Толмачов М.Г.» на 12 аркуші інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва, укладеному між ВАТ «Укроліяжирпром» та ТОВ «Фірма «Т.М.М.» нанесений кліше печатки «Т.М.М.  Ідентифікаційний код 14073675 № 1», вилученим у ОСОБА_1 . Водночас, експериментальні зразки відбитків печатки, які були виготовлені експертом з кліше печатки «Т.М.М.  Ідентифікаційний код 14073675 № 1», вилученого у ОСОБА_1 , нанесені не кліше реальної печатки «Т.М.М.  Ідентифікаційний код 14073675 №1», зразки відбитків яких були надані ТОВ «Фірма «Т.М.М.» в якості оригіналу, для порівняння, а іншим кліше.  Дії ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 2 ст.358 КК України  (в редакції від 05.04.2001 року зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із законом №1111-Vвід 31.05.2007)  як виготовлення підробленої печатки підприємства, з метою використання її підроблювачем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.».
Також із вказаної ухвали вбачається, що 30.11.2020 до Деснянського районного суду м. Києва від прокурора Київської місцевої прокуратури №3 Гаврилова О.С., надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.358 КК України  (в редакції від 05.04.2001 року із змінами та доповненнями, внесеними згідно із  законом №1111-V від 31.05.2007), на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. До клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до вимогст.287КПК України  додано письмову згоду особи, яка звільняється від кримінальної відповідальності.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 23.12.2020 у справі №754/15954/20 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 358 КК України  (в редакції від 05.04.2001 року із змінами та доповненнями, внесеними згідно із  законом №1111-V від 31.05.2007), на підставі ст. 49 КК України,  у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження відносно  ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 358 КК України  (в редакції від 05.04.2001 року із змінами та доповненнями, внесеними згідно із  законом №1111-V від 31.05.2007) закрито.
Позивач за первісним позовом, обґрунтовуючи недійсність оспорюваного Інвестиційного договору, посилається на встановлені ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/15954/20 від 23.12.2020 обставини на підставі висновку експерта №17-3/1174 від 30.06.2020, що обвинуваченим ОСОБА_1 підроблено печатку ТОВ «Фірма «Т.М.М.»; використано печатку ТОВ «Фірма «Т.М.М.» на Інвестиційно-підрядному договорі №ІП 18-03-08 від 18.03.2008 року, який укладений між ВАТ «Укроліяжирпром» та ТОВ «Фірма «Т.М.М.»; підроблено підпис у Інвестиційно-підрядному договорі №ІП 18-03-08 від 18.03.2008 від імені директора ТОВ «Фірма «Т.М.М.» - ОСОБА_2 .
Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з оскарженням ПрАТ «Укроліяжирпром» правомірності Інвестиційно-підрядного договору № ІП 18-03-08 від 18.03.2008.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2023 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Т.М.М.» про витребування доказів та зобов`язано Київський Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України надати суду належним чином засвідчену копію Висновку експерта №17-3/1174 від 30.06.2020.
20.03.2023 від Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України до суду на виконання вимог ухвали від 01.03.2023 надійшов належним чином завірений примірник Висновку експерта №17-3/1174 від 30.06.2020.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи
У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Зі змісту апеляційної скарги ПрАТ «Укроліяжирпром» судом встановлено, що рішення місцевого господарського суду оскаржується ПрАТ «Укроліяжирпром» в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, а отже, з огляду на встановлені статтею 269 Господарського процесуального кодексу України межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, рішення суду у частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог судом апеляційної інстанції не переглядається.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача за первісним позовом не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положення частини 2  статті 16 Цивільного кодексу України та  статті 20 Господарського кодексу України  передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є  недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст  правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).
Із урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків   та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 викладено правову позицію, за змістом якої під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей  3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права; судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.
Предметом первісного позову у даній справі є визнання недійсним Інвестиційно-підрядного договору №1П 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по АДРЕСА_1 від 18.03.2008, укладеного між позивачем та відповідачем, з тих підстав, що печатка та підпис на такому договорі, проставлені на 12 аркуші останнього, є підробленими. Отже, на переконання скаржника, спірний договір підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України. 
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення первісних позовних вимог у даній справі з огляду на таке.
Згідно частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.   Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 Господарського процесуального кодексу України).
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).
Так, обґрунтовуючи недійсність Інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 від 18.03.2008 позивач посилається на встановлені ухвалою Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/15954/20 від 23.12.2020 про закриття кримінального провадження обставини на підставі висновку експерта №17-3/1174 від 30.06.2020, що обвинуваченим ОСОБА_1 підроблено печатку ТОВ «Фірма «Т.М.М.»; використано печатку ТОВ «Фірма «Т.М.М.» на Інвестиційно-підрядному договорі № ІП 18-03-08 від 18.03.2008, який укладений між ВАТ «Укроліяжирпром» та ТОВ «Фірма « Т.М.М.»; підроблено підпис у Інвестиційно-підрядному договорі № ІП 18-03-08 від 18.03.2008 від імені директора ТОВ «Фірма «Т.М.М.» - ОСОБА_2 .
Судом встановлено, що в межах кримінального провадження №12020100030003031, внесеного до ЄРДР від 16.05.2020, було проведено судову технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання:
1. «Чи нанесено відтиск печатки в інвестиційно-підрядному договорі № ІП 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича 5 у Святошинському районі м. Києва, укладеному між ВАТ «Укроліяжирпром» та ТОВ «Фірма Т.М.М.», печаткою, вилученою у ОСОБА_1 , яку надано на експертизу, чи іншою печаткою?
2. Чи відповідає печатка ТОВ «Фірма Т.М.М. №1», вилучена у ОСОБА_1 , яку надано на експертизу, зразкам відтисків оригінальної печатки ТОВ «Фірма Т.М.М. №1», наданої начальником служби безпеки ТОВ «Фірма Т.М.М.» Бондаренко В.С.?».
За результатами проведення експертизи судовим експертом Київського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Катериною Вовк надано висновок №17-3/1174 від 30.06.2020, згідно якого:
1. Відбиток печатки «Т.М.М.» Ідентифікаційний код 14073675 №1», розташований у графі «М.Г. Толмачов» на 12 аркуші інвестиційно-підрядного договору № ІП 18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича 5 у Святошинському районі м. Києва, укладеному між ВАТ «Укроліяжирпром» та ТОВ «Фірма Т.М.М.», нанесений кліше печатки «Т.М.М.» Ідентифікаційний код 14073675 №1».
2. Експериментальні зразки відбитків печатки, які були виготовлені експертом з кліше печатки «Т.М.М.» Ідентифікаційний код 14073675 №1» нанесені не кліше печатки «Т.М.М.» Ідентифікаційний код 14073675 №1», зразки відбитків яких були надані в якості оригінала, а іншим кліше.
Суд зауважує, що згідно частини 8  статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.
Суд також зазначає, що господарські суди при вирішенні господарських спорів досліджують    на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. 
Наведене узгоджується із позицією    Верховного Суду, наведеною у постанові від 18.07.2018 у справі    №914/1589/17.
Відповідно до частини 2  статті 207 Цивільного кодексу України  (у редакції, чинній станом на дату укладення інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 від 18.03.2008) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Приписи вказаної статті кореспондуються з частиною 1  статті 181 Господарського кодексу України у редакції, чинній станом на дату його укладення, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.
Отже, станом на дату виникнення правовідносин, пов`язаних з укладенням Інвестиційно-підрядного договору, скріплення правочину, який вчиняє юридична особа, печаткою поряд з підписанням цього правочину уповноваженими особами було обов`язковою складовою укладення договору. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено, а сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі. Таким чином, слід відзначити, що наявність печатки на договорі є свідченням скріплення не підпису особи, а самого документу.
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №5023/5027/12 та від 07.03.2018 у справі №910/23585/16.
Отже, використання під час укладення договору підробленої печатки може  свідчити виключно про його неукладеність (нечинність), оскільки згідно статті 215 Цивільного кодексу України визнати недійсним можна лише фактично укладений договір.
Водночас, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).
Так, як зазначає сам позивач за первісним позовом та підтверджено відповідачем за первісним позовом, Інвестиційний договір виконувався сторонами, ТОВ «Фірма «Т.М.М.» як генпідрядник-інвестор проводило за ним оплати, такі оплати приймались ВАТ «Укроліяжирпром», що також підтверджується копіями виписок по банківським рахункам останнього. Фактичне виконання сторонами спірного Інвестиційного договору в буд-якому випадку виключає кваліфікацію його як неукладеного. 
Водночас, надаючи оцінку як доказу висновку експерта у кримінальному провадженні №17-3/1174 від 30.06.2020 (том 1, а.с. 170-176), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що    висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими  статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
У пункті 15.11. Інвестиційно-підрядного договору зазначено, що він складений в двох оригінальних екземплярах української мовою, які мають рівну юридичну силу, по одному екземпляру для кожної сторони.
Дослідивши наявний у матеріалах справи висновок експерта №17-3/1174 від 30.06.2020 у кримінальному провадженні судом встановлено, що на дослідження експерту було надано Інвестиційно-підрядний договір №1П18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва, який, за наслідками візуального співставлення, відрізняється від примірника Інвестиційно-підрядного договору №1П18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва, копія якого додана позивачем до позовної заяви.
Так, підпис генерального директора ТОВ «Фірма «Т.М.М.» Толмачова М.Г. на першій сторінці Інвестиційно-підрядного договору та на сторінці 12 Інвестиційно-підрядного договору у статті реквізити, який надавався для проведення експертизи в кримінальному провадженні, та підписи генерального директора ТОВ «Фірма «Т.М.М.» Толмачова М.Г. в примірнику Інвестиційно-підрядного договору, копія якого наданого в матеріали даної справи, є абсолютно різними. Також відрізняється розташування печаток підприємств по відношенню до підписів та посад підписантів.
При цьому, як зазначено в ухвалі Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/15954/20 від 23.12.2020 про закриття кримінального провадження «…Загорський А.В. проставив відбиток печатки у графі «Толмачов М.Г.» на 12 аркуші Інвестиційно-підрядного договору №ІП18-03-08 на виконання робіт по будівництву офісного комплексу по вул. Командарма Уборевича, 5 у Святошинському районі м. Києва від 18 березня 2008 року, укладеного між ВАТ «Укроліяжирпром» (код ЄДРПОУ 03081217) та ТОВ «Фірма «Т.М.М.» (код ЄДРПОУ 14073675), який він роздрукував у кількох примірниках, із флешкарти, отриманої від невстановленої слідством особи, та підписав його, хоча фактично не маючи жодного відношення до ТОВ «Фірма «Т.М.М.».».
Отже, у суду відсутні підстави для висновку, що предметом дослідження під час проведення у межах кримінального провадження судової експертизи був саме Інвестиційно-підрядний договір, екземпляри якого були підписані сторонами та один із примірників якого надано позивачем за первісним позовом у даній справі. 
При цьому, колегія суддів знов звертає увагу на вищевстановлений судом факт виконання відповідачем за первісним позовом умов Інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 від 18.03.2008 в частині оплати та прийняття такого виконання позивачем за первісним позовом.
Враховуючи наведене у сукупності, позивач за первісним позовом не довів суду належними, допустимими та достовірними доказами наявності визначених законом підстав для визнання договору Інвестиційно-підрядного договору №ІП 18-03-08 недійсним з моменту його укладення. ПрАТ «Укроліяжирпром» не спростовано, що Інвестиційно-підрядний договір №ІП 18-03-08 від 18.03.2008, про визнання недійсним якого подано позов у даній справі та який виконувався сторонами, був підписаний від імені ТОВ «Фірма «Т.М.М.» уповноваженою особою та скріплений печаткою останнього, не доведено факт підробки печатки, проставленої саме на Інвестиційно-підрядному договорі, який виконувався сторонами.
Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є правильними та скаржником не спростовані.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1, 3  статті 74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно частини 1  статті 77 Господарського процесуального кодексу України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.        
Відповідно до  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Заперечення скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин.
Відповідно до пункту 1 частини 1  статті 275 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно  статті 276 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у даній справі підлягає залишенню без змін.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскаржених судових рішень у відповідності до норм  статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно  статті 129 Господарського процесуального кодексу України  покладаються на позивача за первісним позовом.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укроліяжирпром» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2023 у справі №910/12919/22 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Приватне акціонерне товариство «Укроліяжирпром». 
Матеріали справи №910/12919/22 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 16.01.2024.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко