Постанова
Іменем України
 
08 лютого 2024 року              
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/4479/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на  рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області  
 
від 20 листопада 2023 року 
 
в складі судді Реви О. І.
 
у цивільній справі №373/2116/23 Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області  
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 
 
про відшкодування моральної шкоди
 
                                          У С Т А Н О В И В: 
В жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.
Позовна заява мотивована тим, що  19.06.2020 з вини відповідачки, що підтверджується вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.07.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок чого був пошкоджений належний їй автомобіль марки «GEELY EMGRAND». 
Такі дії відповідача спричинили їй значну шкоду для її морального здоров`я. Зокрема, вказувала, що вона зазнала глибоких психологічно-душевних страждань з приводу неможливості експлуатації належного їй автомобіля, що використовувався нею у повсякденному житті задля забезпечення своєї життєдіяльності. Її звичайний ритм життя ускладнився, що призвело до постійних душевних переживань, відчуття дискомфорту та виснаження. Окрім того, це вплинуло і на ритм життя членів її родини, котрі також користувалися цим автомобілем у повсякденному житті.
Тривале перебування автомобіля під арештом, в рамках кримінального провадження, на майданчику тимчасового утримання після його пошкодження внаслідок ДТП, також позбавило її можливості протягом двох років користуватися належним їй транспортним засобом. Після введення в державі воєнного стану вона була також обмежена в засобі пересування, що був пошкоджений внаслідок дій відповідача, але мала неабияку потребу в користуванні власним транспортом під час дії обмеженості руху громадського транспорту.
Також вказувала, що автомобіль був не лише її річчю, а й мрією, задля досягнення якої вона доклала немало зусиль, грошових коштів та часу. Як непрацездатна особа похилого віку вона не зможе придбати інший автомобіль, що буде аналогічним за рівнем комфорту.
Вважала, що між скоєним відповідачкою ДТП та її емоційними стражданнями є причинно-наслідковий зв`язок, а тому внаслідок протиправних дій відповідача їй було завдано фізичного та душевного болю і страждань, які вона оцінює в              15 000 грн.
Відповідачка подала відзив, в якому позов визнала частково. В обґрунтування відзиву зазначила, що вчинення ДТП з її вини не є результатом протиправного умислу на завдання шкоди позивачеві, оскільки подія сталася через збіг несприятливих обставин. 
Також зазначила, що позовній заяві позивачем не наведено переконливих аргументів, які вказують на перенесені ним фізичні та душевні страждання; не вказано на погіршення здібностей позивача або позбавлення її можливості їх реалізації через аварію, яка сталася 19.06.2020.
Вважала, що така сукупність обставин вказує на те, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн не є виправдними та обґрунтованими, а також є несправедливими, з огляду на те, що вона є пенсіонеркою, інвалідом другої групи та потребує значних коштів на відновлення здоров'я.
Також в обґрунтування заперечень проти позову ОСОБА_1 зазначила, що в результаті ДТП вона сама зазнала тяжких травм, внаслідок чого перебувала на стаціонарному лікуванні.
Поряд з цим, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 зазначила, що вона розуміє, що внаслідок її протиправних дій позивачці завдано шкоди. І разом з майновою шкодою вона понесла моральні страждання.
Відповідачка, спираючись на всі обставини справи та свій майновий стан просила позов задовольнити частково та стягнути моральну шкоду у розмірі 500 грн.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом не прийнято до уваги заперечення відповідача проти позову, зокрема в частині застосування положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, в якій наведено обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру моральної шкоди.
 
Судом не наведена аргументація мотивів визначення розміру немайнової шкоди.
 
Судом не враховано той факт, що в результаті скоєною нею ДТП вона також зазнала тяжких травм, перебувала на стаціонарному лікування та дев'ять місяців пересувалася в інвалідному візку.
 
Вважала, що задоволені до відшкодування вимоги не є справедливими, з огляду на те, що вона пенсіонерка, інвалід другої групи та потребує значних коштів на відновлення власного здоров'я; крім пенсії не має інших доходів.
 
Також в апеляційній скарзі ще раз звернула увагу, що вона є інвалідом другої групи і у відповідності до вимог діючого законодавства звільнена від сплати судового збору.  
 
За наведених обставин просила скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20.11.2023 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 9 500 грн та ухвалити нове судове рішення про стягнення з неї моральної шкоди в розмірі 500 грн.
 
Відповідачка повідомлена про розгляд її апеляційної скарги на рішення суду від 20.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження на електронну адресу, вказану в апеляційній скарзі, що підтверджується звітом про доставку (а. с. 84).
 
Позивачка також належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги відповідачки на рішення суду від 20.11.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги на електронну адресу, що підтверджується звітом про доставку (а. с. 85).
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін. 
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.07.2022 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 
З даного вироку вбачається, що в результаті злочинних дій ОСОБА_1 19.06.2020 був пошкоджений належний ОСОБА_2 автомобіль марки «GEELY EMGRAND», державний номерний знак НОМЕР_1 .
11 серпня 2023 року ОСОБА_2 , відповідно до приписів ст. 29, 30.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» отримала від ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб у розмірі                            120 645 грн 43 коп. Моральна шкода страховиком не відшкодовувалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
З аналізу вказаних положень закону вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».
Законодавцем визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, в тому числі моральну, лише якщо доведе, що шкоди завдано не з його  вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
Зважаючи на вищевикладені положення закону, оскільки ОСОБА_1 не спростовано свою вину у ДТП, то саме вона повинна відшкодувати                     ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП.
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
 
Також законодавцем визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Як встановлено судом першої інстанції, в обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди ОСОБА_2 посилалася на те, що внаслідок пошкодження її автомобіля з вини ОСОБА_1 вона зазнала душевних страждань, оскільки тривалий час не мала можливості експлуатувати належний їй автомобіль, який до ДТП використовувався нею у повсякденному житті задля забезпечення своєї життєдіяльності. Її звичайний ритм життя ускладнився, що призвело до постійних душевних переживань, відчуття дискомфорту та виснаження. 
Також посилалася на те, що тривале перебування автомобіля під арештом, в рамках кримінального провадження, на майданчику тимчасового утримання після його пошкодження внаслідок ДТП, також позбавило її можливості протягом двох років користуватися належним їй транспортним засобом. А після введення в державі воєнного стану вона була також обмежена в засобі пересування, що був пошкоджений внаслідок дій відповідача, але мала неабияку потребу в користуванні власним транспортом під час дії обмеженості руху громадського транспорту.
Автомобіль був не лише її річчю, а й мрією, задля досягнення якої вона доклала немало зусиль, грошових коштів та часу. Як непрацездатна особа похилого віку вона не зможе придбати інший автомобіль, що буде аналогічним за рівнем комфорту.
Як вже зазначалось вище, вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні ДТП.
Таким чином, протиправна поведінка ОСОБА_1 призвела до того, що позивач був змушений витрачати час на вчинення дій для відновлення власного автомобіля та змінювати звичний до ДТП спосіб життя.
 
Наведені фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 завдано душевних страждань, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
За наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з                       ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки з вини останньої вчинено ДТП, внаслідок чого завдано майнової шкоди позивачу, що призвело до душевних страждань останньої.
До того ж, суд першої інстанції, врахувавши обставини справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, дійшов правильного висновку про визначення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн та при цьому правильно вказав, що такий розмір моральної шкоди є достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до її збагачення.
 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не враховано заперечень відповідача щодо застосування положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення судом наведено короткий зміст заперечень відповідача проти позову та застосовано положення ст. 23 ЦК України при вирішенні даного спору.
 
Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України судом в мотивувальній частині оскаржуваного рішення наведено обставини за яких він визначив моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.
 
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не навів аргументів визначення розміру немайнової шкоди, у зв'язку з чим частково задовольнив позовні вимоги.
 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що при ухваленні рішення, зокрема при визначенні розміру шкоди, суд не врахував тих обставин, що внаслідок ДТП відповідачка також постраждала, внаслідок чого перебувала на тривалому стаціонарному лікуванні, є інвалідом другої групи та потребує значних коштів для відновлення власного здоров'я колегія не є підставою для скасування рішення суду, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди, відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України суд, враховуючи стан здоров'я потерпілої особи, позов задовольнив не в повному обсязі, а частково.
 
Більш того, слід знову зауважити, що при визначенні розміру моральної шкоди суд, виходячи із принципів розумності та справедливості, а також з огляду на часткове визнання відповідачкою позову, стягнув моральну шкоду у меншому розмірі ніж просила позивачка.
 
Інші доводи апеляційної скарги висновку суду про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди не спростовують та фактично зводяться до власного тлумачення відповідачем норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.
 
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду по суті спору ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
 
Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 1 073,60 грн підлягає скасуванню, з огляду на таке.
 
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
 
З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву                 ОСОБА_1 долучила доказ встановлення їй ІІ групи інвалідності довічно, а саме Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 , Серія ААМ №760367 від 23.05.2023 (а. с. 33).
 
Отже, на час ухваленням судом оскаржуваного рішення ОСОБА_1 у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви ОСОБА_2 , виходячи із ціни позову - 15 000 грн, сплатила судовий в сумі 1 073,60 грн, тобто у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір".
 
Ураховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову в розмірі 10 000 грн, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 за рахунок держави підлягає компенсації судовий збір в сумі 715,77 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду від 20.11.2023 в частині вирішення питання про судові витрати в силу ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від                 20 листопада 2023 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат - скасувати.
 
Ухвалити в цій частині нове судове рішення про компенсацію ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрат зі сплати судового збору в сумі 715 (сімсот п'ятнадцять) грн               77 коп.
 
В іншій частині рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                  О. Ф. Мазурик 

Судді                                                                               О. В. Желепа

                                                                                         О. В. Немировська