УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2024 року
м. Київ
справа № 752/17131/22
провадження № 61-166ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 05 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, позов задовольнив. Визначив ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 терміном у три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.
02 січня 2024 року територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, в якій просить суд скасувати судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без врахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 червня 2020 року № 520/10377/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, в зв`язку з чим помилково вважали поважними причинами пропуску строку на подання заяви для прийняття спадщини запроваджені на території України карантинні заходи та події, пов`язані з початком збройної агресії рф на території України. Тобто, касаційна скарга подається на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився Київський апеляційний суд, керувався тим, що з моменту смерті і до моменту звернення до суду з цією заявою на території України тривав карантин, пов`язаний з поширенням гострої респіраторної вірусної інфекції Covid-19, а також з 24 лютого 2022 року розпочалася збройна агресія рф на території України, в зв`язку з чим був запроваджений воєнний стан. Крім того, суд врахував той факт, що минув незначний строк від закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини та до звернення до суду з заявою про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, а позивач є єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_2 .
Отже, слід проаналізувати застосування норми права під час вирішення питання про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до приписів статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Так суди попередніх інстанцій встановили, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 26 квітня 2022 року. З заявою про прийняття спадщини позивач звернулася до нотаріуса 10 листопада 2022 року. 10 листопада 2022 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кудрявцева А. П. відмовила ОСОБА_1 у відкритті спадкової справи у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про порушення права позивача на прийняття спадщини у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.
За таких умов суди повинні надати оцінку поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини в період з моменту відкриття спадщини і до звернення до суду.
Суди встановили, що перешкоди у вигляді збройної агресії рф на території України та запровадження в зв`язку з цим воєнного стану виникли під час перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме починаючи з 24 лютого 2022 року. 
Суд апеляційної інстанції вказав, що на час виникнення вищенаведених перешкод у реалізації права на подання заяви про прийняття спадщини діяв пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).
Встановивши наявність обставин непереборного характеру, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість підстав для надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Такий висновок відповідає усталеній правозастосовчій практиці, зокрема, правовому висновку Верховного Суду, викладеному постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, не доводять суперечність висновків судів попередніх інстанцій правовим висновкам Верховного Суду, оскільки зводяться до незгоди з оцінкою судів попередніх інстанцій поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та до суб`єктивних висновків щодо бажаного результату розгляду спору.
Верховний Суд наголошує на тому, що як суд права не уповноважений процесуальним законом втручатися в оцінку доказів та обставин справи, які були предметом аналізу судів попередніх інстанцій. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень судів попередніх інстанцій, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах. Водночас, незгода з такою оцінкою обставин справи з вищенаведених підстав не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Суд наголошує на тому, що висновки судів попередніх інстанцій не суперечать також правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 520/10377/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, від 22 січня 2020 року у справі № 592/18695/18, від 11 серпня 2021 року у справі № 720/1079/19, на які посилається відповідач, в частині порядку та способу застосування норми права у подібних правовідносинах. В той же час відмінність в результаті розгляду вищенаведених справ та результаті судового розгляду спірних правовідносин не є показником неправильності застосування норми права у подібних правовідносинах з огляду на відмінність фактичних обставин справ.
Відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а отже у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України слід відмовити.
Керуючись статтями 261, 394 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров