ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" січня 2024 р.                                                                    Справа №909/737/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                Кравчук Н.М.
суддів                                                                                                    Скрипчук О.С.
          Плотніцький Б.Д.

розглянувши          апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (вх. № ЗАГС 01-05/3493/23 від 14.11.2023)
на рішення                    Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2023 (суддя Рочняк О.В.)
у справі                     № 909/737/23
за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (надалі ТзОВ «ГК «Нафтогаз України»), м. Київ
до відповідача:          Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
м. Івано-Франківськ, 
про                              стягнення 102 529,11 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення 102529 грн 11 коп. заборгованості, з яких: 22 338 грн 12 коп. - основний борг, 25 726 грн 74 коп. - пеня, 4023 грн 76 коп. - 3% річних, 50 440 грн 49 коп. - інфляційні втрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в порушення договірних зобов`язань за договором на постачання природного газу "останньої надії" відповідач не провів оплату за отриманий природний газ у встановлені договором строки та в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 22 338 грн 12 коп. У зв`язку з порушенням строків оплати вартості природного газу, відповідачу нараховано пеню в розмірі 25 726 грн 74 коп., 3% річних в розмірі 4 023 грн 76 коп. та інфляційні втрати в розмірі 50440 грн 49 коп.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2023 у справі № 909/737/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогаз України" 22 338 (двадцять дві тисячі триста тридцять вісім) грн 12 коп. основного боргу,   7 718 (сім тисяч сімсот вісімнадцять) грн 02 коп. пені, 4 023 (чотири тисячі двадцять три) грн 76 коп. 3% річних, 50 440 (п`ятдесят тисяч чотириста сорок) грн 49 коп. інфляційних втрат та 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп. судового збору.
Ухвалюючи дане рішення, місцевий господарський суду виходив з того, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 22 338 грн 12 коп. заборгованості за поставлений у період з 29.10.2021 по 08.01.2022 природний газ є обґрунтованими, відповідач доводів позивача не спростував, доказів виконання зобов`язань за договором у повному обсязі суду не надав. 
Водночас суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру пені на 70 % - до 7 718 грн 02 коп, враховуючи, що заборгованість за поставку природного газу, яка становила 430 926 грн 06 коп., майже повністю погашена відповідачем, а нарахований позивачем розмір пені (25 726 грн 74 коп.) перевищує суму боргу, що утворився (22 338 грн 12 коп). 
Зважаючи на те, що нормами чинного законодавства не передбачено можливості зменшення розміру нарахованих на суму основного боргу інфляційних втрат та 3 % річних, то судом стягнуто 50 440 грн 49 коп. інфляційних втрат та 4 023 грн 76 коп. 3 % річних.
Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що зменшення розміру пені на 70% фактично ототожнюється з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Просить в частині відмови у стягненні з відповідача пені у розмірі 18008, 72 грн, рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №909/737/23 визначено суддю Н.М. Кравчук, суддів: О.С. Скрипчук, Б.Д. Плотніцький.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 відкрито апеляційне провадження у справі № 909/737/23 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2023 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом надсилання на їх адреси ухвали Західного апеляційного господарського суду від 20.11.2023 року у справі №909/737/23 через систему «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Відповідач не подав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу.
Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 04.07.2017 №880, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.
Постачальник «останньої надії» - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (п. 26 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок природного газу»).
26.10.2021 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 №809 та від 09.12.2020 №1236".
Пунктом 2 Постанови КМУ №1102 визначено зобов`язання АТ "Магістральні газопроводи України", ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021 бюджетними установами (в значенні  Бюджетного кодексу України).
Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (відповідач), яке є правонаступником Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України.
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором газотранспортної системи, за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 29.10.2021 по 08.01.2022 автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника "останньої надії" підтверджується: листом оператора ГТС України від 04.10.2022 № ТОВВИХ-22-10675 та інформацією щодо остаточної локації відборів споживача за ЕІС-кодом 56ХS0000178SAQ004; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" від оператора ГРМ за Формою № 10;  відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56ХS0000178SAQ004.
Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей  205,  633,  634,  641,  642 ЦК України  шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника (п. 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015).
Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.
Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501.
Пунктом 2.1 типового договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 3.1 Типового договору).
Згідно з п. 4.2 договору, об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.
Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3 типового договору).
Пунктом 4.4 типового договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
Пунктом 8.1 типового договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника (п. 8.2 типового договору).
Відповідно до п. 11.1 типового договору він набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором.
Відповідно до п. 2 глави 7 розділу XII Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).
Об`єм (обсяг) спожитого споживачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу Оператора ГТС та використовується постачальником для розрахунку вартості спожитого природного газу.
Позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.
З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії» щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.15 № 809  в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 1102.
Водночас постановою КМУ №1102 визначено, що на період постачання з 1 жовтня по 30 листопада 2021 року встановлено граничний розмір ціни природного газу для бюджетних організацій, яка не може перевищувати 16,8 гривні за 1 куб. метр з урахуванням податку на додану вартість.
З 01.12.2021 ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.
На виконання умов договору у період з 29.10.2021 по 08.01.2022 позивач поставив відповідачу природний газ в об`ємі 11518,16 куб.м. на суму 430 926 грн 06 коп.
На виконання умов типового договору позивач направляв відповідачу рахунки: 
16.11.2021 № 26825 на оплату природного газу за жовтень 2021 на суму 2  137, 97 грн; 
21.12.2021 № 34581 на оплату природного газу за листопад 2021 на суму 2 352 грн; 
19.01.2022 № 2247 на оплату природного газу за грудень 2021 на суму 17  848, 15 грн; 
23.02.2022 № 6317 на оплату природного газу за січень 2022 на суму 408  587, 94 грн.
Відповідач за спожитий природний газ розрахувався частково.
З врахуванням наведеного, предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги ТзОВ «ГК «Нафтогаз України» про стягнення з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заборгованості за договором на постачання природного газу «останньої надії» в сумі 22338,12  грн., а також нарахованих на цю суму 25  726, 74грн  пені, 4  023, 76 грн , 3% річних та 50  440,  49 грн  інфляційних втрат.
При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.
Позов у справі, що розглядається, подано до замовника за Договором постачання природного газу постачальником «останньої надії» з вимогою про стягнення грошової суми до складу якої входять штрафні санкції, які нараховані за несвоєчасне виконання замовником зобов`язань щодо оплати послуг за спожитий природний газ у вигляді 3 % річних, інфляційних втрат та пені.
Встановивши факт виникнення у Західного міжрегіонального Міністерства юстиції заборгованості через неповний розрахунок за спожитий природний газ згідно виставлених ТзОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" рахунків на підставі Типового договору на постачання природного газу постачальником «останньої надії», місцевий господарський суд задоволив вимоги про стягнення заборгованості за спожитий природній газ за період з 29.10.2021 по 08.01.2022 , 3 % річних та інфляційні втрати. 
На підставі  ст. 551 ЦК України  та  ст. 233 ГК України суд зменшив на 70 % розмір заявленої до стягнення пені з врахуванням того, що позивачем доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання останньому збитків в результаті дій саме відповідача, не надано; заборгованість за поставку природного газу, яка становила 430  926,06 грн. майже повністю погашена відповідачем (майже на 95%), а нарахований позивачем розмір пені (25  726,74 грн.) перевищує суму боргу, що утворився (22 338 грн 12 коп). Судом зазначено, що позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності як стягнення 3% річних та інфляційні втрати, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства; пеня не є основним боргом, а є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.
Водночас, доводи та вимоги апеляційної скарги зводяться до оскарження лише відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 18008,72 грн. А тому предметом апеляційного перегляду є правильність застосування судом першої інстанції положень  ст.233 ГК України  та  ст. 551 ЦК України  щодо зменшення заявленого позивачем розміру пені на 70 %.
Позивачем не заперечуються висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача 22  338,12  грн. основного боргу,   7  718,02 грн. пені, 4  023, 76грн  3% річних, 50  440,49 грн  інфляційних втрат.
Матеріалами даної господарської справи підтверджено, що відповідач не виконав зобов`язання за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", здійснивши неповний розрахунок за спожитий природний газ згідно надісланих йому рахунків, в зв`язку з чим заборгованість відповідача склала 22  338, 12 грн.
На підставі п. 8.1, 8.2 Типового договору та ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв`язку із неповною сплатою відповідачем заборгованості за спожитий природній газ позивач нарахував відповідачу 25 726 грн 74 коп. пені, 4 023 грн 76 коп. 3% річних та 50 440 грн 49 коп. інфляційних втрат.
Відповідно до п.4.3. Типового договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено).
Пунктом 4.4 типового договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
Відповідно до норм  статті 610 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Приписами  статті 625 Цивільного кодексу України  визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1  ст. 216 ГК України  учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
В силу приписів  ст. 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст.  217  та ч. 1 ст.  230 ГК України  застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Нормами  статей 546-551 Цивільного кодексу України  визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2  ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 6  ст. 231 ГК України  штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.
Згідно із ч. 6  ст. 232 ГК України  нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Пунктом 8.1 типового договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.
Згідно з п. 8.2 типового договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, а споживач відшкодовує збитки, понесені постачальником, виключно у разі: порушення споживачем строків розрахунків з постачальником - в розмірі, погодженому сторонами в цьому договорі; відмови споживача надати представнику постачальника доступ до свого об`єкта, що завдало постачальнику збитків, - в розмірі фактичних збитків постачальника.
Враховуючи допущені відповідачем порушення строків оплати вартості спожитого природного газу, на підставі наведених вище норм чинного законодавства, з врахуванням умов типового договору, надісланих відповідачу рахунків на оплату спожитого природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 25 726 грн 74 коп.
Суд апеляційної інстанції,  перевіривши підстави, строки нарахування пені, дійшов висновку, що такий здійснено правильно, у відповідності до норм законодавства та встановлених обставин справи.
Водночас приписами  ст. 233 ГК України  передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
У відповідності до ч.3  ст.551 ЦК України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.
При цьому неустойка, виходячи з приписів ст.  546,  549 ЦК України  та  ст. 230 ГК України  має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.
Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно спонуканням до належного виконання зобов`язання боржником та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Відповідно до  ст. 3 ЦК України  одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Сторони є вільними у виборі контрагента, у визначенні умов договору, тощо, що відповідає нормам закону. Добросовісність, розумність та справедливість є засадами зобов`язальних правовідносин і зміст даних принципів полягає у тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права з дотриманням прав і інтересів інших осіб. В свою чергу, добросовісність є внутрішнім критерієм, в той час як справедливість і розумність - зовнішнім або об`єктивним, і зазначені принципи у сукупності є оціночними категоріями цивільного права.
Суд враховує і те, що цивільне законодавство не дає визначення даних принципів, віддаючи це на розсуд сторін зобов`язання, тобто укладаючи угоду, сторони повинні керуватись внутрішнім критерієм - добросовісністю по відношенню до контрагента (вчиняти дії таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, дотримуватись правової поведінки суб`єктів зобов`язання, вчиняти всі залежні від сторони зобов`язання дії щодо належного виконання зобов`язання та непорушення прав інших осіб), і виходити з зовнішнього критерію - справедливості та розумності, що виражається в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню, тобто кожна сторона у виконанні цивільно-правових зобов`язань повинна дотримуватись такої поведінки по відношенню до своїх прав і обов`язків, яка б виключала необ`єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов`язання стосовно одна одної.
Із мотивувальної частини  рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013  вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З аналізу даних правових норм вбачається, що  вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у  законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені  статтями 551 ЦК України  та 233  ГК України  щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Також, слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складу колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2023 у справі №921/691/19.
Так, оцінюючи можливість зменшення суми пені у даній справі, судом першої інстанції враховано що сума заборгованості майже повністю погашена (майже на 95%), розмір нарахованої суми пені 25726,74 грн перевищує суму боргу 22338,12 грн, докази що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання збитків позивачу в результаті дій відповідача в матеріалах справи відсутні. Більше того, позивачем нараховано ще 50440, 49 грн інфляційних втрат та 4023,76 грн 3% річних. 
Як вірно зауважив суд першої інстанції, пеня є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення; пеня не є основним боргом, будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, а, відповідно, при зменшенні її розміру не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
Таким чином, місцевий господарський суд,  врахувавши всі обставини даної справи, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені на 70%.
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2023 у справі №909/737/23.
За приписами частин 1, 2, 4  статті 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 1-5  статті 236 Господарського процесуального кодексу України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу  без задоволення.
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до  статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -
ПОСТАНОВИВ :
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.10.2023 у справі №909/737/23 залишити без змін.
3.          Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.
5.          Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.
Повний текст постанови складено 22.01.2024

Головуючий суддя                                                                      Н.М.Кравчук 
судді                                                                                           О.С.Скрипчук 
                                                                                                    Б.Д. Плотніцький