П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
28 лютого 2024 року                                                                                     м. Київ
 
Справа №761/9427/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/5729/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача       Соколової В.В.
                                      суддів:                       Мережко М.В., Поліщук Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Мальцева Д.О., 02 жовтня 2023 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 18894,27 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 листопада 2020 року близько 14 год 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та транспортного засобу марки «Hyundai 110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав значні механічні пошкодження.
За результатами пригоди її учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому ОСОБА_2 повністю визнала свою вину.
При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Hyundai 110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АР-4663141.
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» ОСОБА_1 було надано страховику повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування, а також інші документи, необхідні для здійснення виплати страхового відшкодування на його користь. Окрім того, ОСОБА_1 було надано представнику страховика пошкоджений транспортний засіб «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на огляд. У зв`язку з зазначеним, ПрАТ СК «Інтер-Поліс» перерахувало на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 32676,93 грн.
Проте, як зауважує позивач, розмір страхового відшкодування, яке ПрАТ СК «Інтер-Поліс» йому сплатило, не покриває фактичного розміру шкоди на відновлення пошкодженого транспортного засобу марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Так, згідно зі Звітом № 3081/28.09.2022 від 28 вересня 2022 року про оцінку колісного транспортного засобу, складеного за замовленням ПАТ СК «Інтер-Поліс», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 51571, 20 грн.
За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. 1194 ЦК України, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає до стягнення різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням у розмірі 18894,27 грн (51571,20 - 32676,93 =18894,27).
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди  - залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що у справі відсутні докази, які б підтверджували взаємозв`язок між ремонтною калькуляцією № 3081 від 28 вересня 2020 року та дорожньо-транспортною пригодою, що сталася. Крім того, ліміт відповідальності страховика ПАТ СК «Інтер-Поліс» становить 130000 грн, що повністю покриває матеріальні збитки, завдані позивачу, як власнику автомобіля марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 84-86).
 
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на неврахування судом першої інстанції того, що він не вимагає від відповідача у справі відшкодувати ту частину матеріального збитку, яку відшкодувала страхова компанія в межах ліміту, який не може бути більшим ніж розмір шкоди, визначеної у Звіті за вирахуванням франшизи. Натомість, він просить стягнути суму, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яку відповідач зобов`язаний сплатити відповідно до норм законодавства та судової практики.
При цьому, щодо висновків суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження взаємозв`язку між ремонтною калькуляцією № 3081 від 28 вересня 2020 року та ДТП, зазначає, що вказана ремонтна калькуляція є невід`ємною частиною Звіту № 3081 від 28 вересня 2020 року, в якому міститься акт огляду транспортного засобу, лист страхової компанії щодо огляду транспортного засобу, розрахунок страхового відшкодування на підставі даних Звіту, де явно прослідковується, який транспортний засіб був об`єктом дослідженням і у зв`язку з якою дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 89-94).
 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2020 року близько 14 год 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та транспортного засобу марки «Hyundai 110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . 
Внаслідок вказаної ДТП транспортний засіб марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження (а.с.39).
За результатами пригоди та у відповідності до положень ч. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» її учасниками було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому  вказано, що зіткнення відбулось у задню частину іншого транспортного засобу під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі. Пошкодження автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначені в задній частині автомобіля: кришка багажника, задній бампер, ліхтар правий, накладка задня…, а пошкодження «Hyundai 110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - передній бампер, капот. При цьому вказано, що водій транспортного засобу «Hyundai 110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 провину визнає (а.с.51).
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу ««Hyundai 110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ СК «Інтер-Поліс» згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) № АР/4663141, розмір франшизи дорівнює 0 грн (а.с.38).
Позивач, як власник транспортного засобу марки «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , звернувся із заявою до ПрАТ СК «Інтер-Поліс», який, у свою чергу, звернувся до ФОП ОСОБА_5 з метою складання звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Відповідно до складеного ФОП ОСОБА_5 . Звіту за № 3081/28.09.2022 від 28 вересня 2022 року про визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу, завданого власнику КТЗ «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу складає 51571, 20 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику досліджуваного транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складає 34363,66 грн (а.с.8-33).
Як вбачається з розрахунку суми страхового відшкодування у справі №3081, страховою компанією визначено, що вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу складає 51571,20 грн, а до сплати позивачеві підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 32676,93 грн, що є сумою без  врахуванням ПДВ (а.с.34).
З листування позивача зі страховою компанією вбачається, що сума страхового відшкодування у розмірі 32676,93 грн. була виплачена ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» на користь позивача (а.с. 40-44).
12 грудня 2022 року представником позивача відповідачу була направлена вимога про здійснення відшкодування на суму, що перевищує суму здійсненої страхової виплати (а.с. 35-37).
 
В порядку ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України  джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). 
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.  
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. 
 
З наведених обставин справи вбачається, що 28 листопада 2020 року за участю сторін у справі як водіїв транспортних засобів відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. При складенні європротоколу відповідач вказала про визнання свої вини у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди та про це вказують і визначені обставини ДТП, що зіткнення відбулось у задню частину автомобіля «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі, і визначені пошкодження обох транспортних засобів: задня частина автомобіля  «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і передня частина автомобіля «Hyundai 110», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
За результатами розгляду страхового випадку, страховою компанією ПрАТ «СК «Інтер-Поліс», у якій була застрахована відповідальність відповідача, на підставі Звіту №3081/28.09.2022 від 28 вересня 2022 року складеного ФОП ОСОБА_5 , була виплачена на користь позивача сума страхового відшкодування у розмірі 32676,93 грн. Однак, у цьому ж Звіті вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу КТЗ «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу, була визначена у розмірі 51571, 20 грн.
Наведені вище норми чинного законодавства та вже усталена судова практика вказують на те, що оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як з винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Відтак, посилання суду першої інстанції на те, розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це, серед іншого, є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з відповідача, не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковими, оскільки відносини між відповідачем та ПрАТ СК «Інтер-Поліс» регулюються умовами, визначеними в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та, яким, зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Також, відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд не звернув уваги те, що різниця між виплаченою позивачеві страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана, у тому числі, через законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, зокрема врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
Висновки суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження взаємозв`язку між ремонтною калькуляцією № 3081 від 28 вересня 2020 року та ДТП є помилковими, оскільки ремонтна калькуляція № 3081 від 28 вересня 2020 року є невід`ємною частиною Звіту № 3081 від 28 вересня 2020 року, в якому міститься акт огляду транспортного засобу, опис пошкоджень згідно якого пошкодження відносяться до задньої частини автомобіля, лист страхової компанії щодо огляду транспортного засобу, розрахунок страхового відшкодування на підставі даних Звіту, де прослідковується, який транспортний засіб був об`єктом дослідженням і у зв`язку з якою дорожньо-транспортною пригодою.
У позовних вимогах позивач вказує, що стягненню з відповідача на його користь підлягає сума, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та страховим відшкодуванням у розмірі 18894,27 грн (51571,20 - 32676,93 =18894,27). Однак із розрахунку суми страхового відшкодування, складеного страховою компанією вбачається, що сума в розмірі 32676,93 грн, визначена шляхом відрахування від суми вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу суми ПДВ 1686,73 грн. Матеріали справи не містять даних про понесення позивачем витрат по сплаті суми ПДВ, а тому вказана сума не підлягає до відшкодування. 
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 17207, 54 грн, що становить різницю між вартість відновлювального ремонту досліджуваного транспортного засобу, визначеного експертом, страхового відшкодування та сумою ПДВ (51571,20-32676,93 -1686,73=17207,54).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє частковепідтвердження, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції, на підставі ст. 376 ЦПК Українипідлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми в розмірі 17207, 54 грн.
 
В порядку визначеному ч. 1 ст. 382, ч.13 ст. 141  ЦПК України, у випадку скасування або зміни судового рішення суд апеляційної інстанції здійснюється розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи положення ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року по справі №640/18402/19, розмір винагороди за надання правової допомоги, визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого часу адвокатом часу.
Разом з тим, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, у висновках Об`єднаної Палати Верховного Суду наведених у постанові від 03 жовтня 2019 року   у справі № 922/445/19 , серед іншого наголошено на тому, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц також вказала на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.
 
При зверненні до суду з позовом позивачем було сплачено 1073,6 грн судового збору, а при зверненні з апеляційною скаргою - 1610,40 грн, що становить загальну суму 2684,00 грн (а.с.72, 88)
Позовні вимоги були заявлені на суму 18894,27 грн, а задоволенню підлягають на суми 17207,54 грн, що становить 91 % від заявлених позовних вимог. А отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить загальну суму 2442,40 грн.
Також, як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з позовом просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 12000 грн. 
При цьому, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу у заявленому розмірі позивачем було надано до суду наступні документи:
- Договір про надання правової допомоги № 01Б-1/120 від 22 липня 2020 року, укладений між АБ «Лідії Поліщук» та ОСОБА_1 , за умовами якого клієнт доручив, а бюро прийняло на себе зобов`язання надати йому правову допомогу у вигляді представництва інтересів клієнта в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднаннях, у всіх судових установах України, страхових компаніях, Національній поліції України, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні, а також надати інші види правової допомоги у зв`язку з відшкодуванням шкоди, що була завдана транспортним засобам, які належать на праві приватної власності клієнту, у зв`язку з дорожньо-транспортними пригодами (а.с. 60-62);
- Додаткову угоду № 1 від 13 червня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від №01Б-1/120 від 22 липня 2020 року, відповідно до якої сторони домовились внести зміни в п. 1.4 та викласти його в наступній редакції, а саме: правова допомога надається адвокатом Поліщук Л.І. та/або іншими адвокатами бюро (а.с. 63);
- Додаткову угоду № 2 від 13 червня 2020 року до Договору про надання правової допомоги від №01Б-1/120 від 22 липня 2020 року, відповідно до якої сторони погодили, що вартість години часу роботи адвоката, який діє від імені Бюро з надання клієнту правової допомоги, яка полягатиме у підготовці до розгляду та участі у судовому розгляді справи в зв`язку з відшкодуванням шкоди, завданої транспортному засобові «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП від 28.11.2020 року, буде складати 1000 грн. (а.с. 64);
- розрахунок № 1 суми гонорару за надану правову допомогу за Договором про надання правової допомоги № 01Б-1/120 від 22 липня 2020 року, складений 16 лютого 2023 року, відповідно до якого АБ «Лідії Поліщук» клієнту ОСОБА_1 згідно Договору надано на даний час правову допомогу у зв`язку з відшкодуванням шкоди, завданої транспортному засобові «Renault Logan», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП від 28 листопада 2020 року, у наступному обсязі: написання адвокатського запиту до ПрАТ «СК «Поліс» від 14 червня 2022 року вартістю 1000 грн., написання адвокатського запиту до ПрАТ «СК «Поліс» від 21 листопада 2022 року вартістю 1000 грн, написання вимоги до ОСОБА_2 від 12 грудня 2022 року вартістю 2000 грн, вивчення та надання правової оцінки звіту № 3081/28.09.2022 вартістю 4000 грн, підготовка та подання позовної заяви до суду: визначення підсудності розгляду позовної заяви, розрахунок ціни позову та суми судових витрат, підготовка та написання позовної заяви та написання позовної заяви вартістю 4000 грн, а всього загальною вартістю 12000 грн (65);
- рахунок № 7.02 від 17 лютого 2023 року на суму 12000 грн;
- Акт виконаних робіт № 7.02 від 24 лютого 2023 року до Договору від 22 липня 2020 року, відповідно до якого бюро повністю надало, а клієнт прийняв вищенаведені послуги з правової допомоги на загальну суму 12000 грн (а.с. 67);
- копія платіжного доручення № 0.0.2877005419.1 від 24 лютого 2023 року про сплату ОСОБА_1 на користь АБ «Лідії Поліщук» на 12000 грн (а.с. 68).
Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення ним судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку,  що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі пропрційному до розміру задоволених позовних вимог, що становить 10920 грн (12000:100*91=10920).
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції 
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 17207 (сімнадцять тисяч двісті сім) гривень 54  копійки.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2442 (дві тисячі чотириста сорок дві) гривні 40 копійок  та витрати на правничу допомогу у розмірі 10920 (десять тисяч) гривень, що становить загальну суму 13362 (тринадцять тисяч триста шістдесят дві) гривні 40 копійок.
 
Позивач: ОСОБА_1 , РНКОПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 М.В. Мережко
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук