УХВАЛА
10 січня 2024 року
м. Київ
справа № 216/1761/22
провадження № 61-18419ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В., 
розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у червні 2022 року звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування»), в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 90 538,09 грн, оплату послуг експерта - 3500 грн та витрати на правничу допомогу - 15 000 грн.
В обґрунтування позову послалась на те, що 18 лютого 2022 року на перехресті вулиць Кобилянського та Лермонтова у м. Кривому Розі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , та Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. 
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області постановою від 06 квітня 2022 року визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 
Автомобіль Nissan, державний номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Альфа Страхування», поліс № АР/1986416. 
На адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було направлено повідомлення про ДТП 22 лютого 2022 року та заяву (повторну) про виплату страхового відшкодування       15 березня 2022 року, які були отримані 06 квітня 2022 року.
20 квітня 2022 року на адресу ПрАТ «СК «Альфа Страхування» було направлено адвокатський запит до якого додано висновок транспортно-товарознавчого дослідження Д2/03/22 від 05 березня 2022 року на суму 3 500 грн та постанову суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності. 
На вказаний запит ПрАТ «СК «Альфа Страхування» надало відповідь 06 травня      2022 року, в якій страховик посилаючись на повідомлення ТОВ «ЕДАК» зазначив, що не може встановити завданий матеріальний збиток власникові транспортного засобу ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на думку відповідача висновок є неправдивим, оскільки висновком було встановлено вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власникові пошкодженого автомобіля ВМW, державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 90 538,09 грн. Крім того, відповідач не підтвердив, що ТОВ «ЕДАК» має законні підстави для проведення огляду пошкодженого автомобіля. 
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 30 травня 2023 року, яке залишив без змін Дніпровський апеляційний суд постановою від 22 листопада 2023 року, відмовив у задоволенні позову.
22 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року, в якій просила скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Отже, зазначена справа не підлягає касаційному оскарженню.
ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у ній порушується питання порядку дослідження доказів та встановлення їх об`єктивності, достатності та неупередженості.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «а» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.
З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.
З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» про стягнення страхового відшкодування.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                              І. В. Литвиненко  
 
А. І. Грушицький
 
Є. В. Петров