ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2899/24 Справа № 201/12349/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В., 
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат (суддя першої інстанції Антонюк О.А.),
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення судових витрат закрито.
Із вказаною ухвалою суду не погодилось ТОВ «Вердикт Капітал» та подало апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, та наголошує на тому, що у провадженні судів України відсутня справа зі спору між тими самими сторонами, про той же предмет про який помилково зазначено в оскаржуваній ухвалі.
ТОВ «Вердикт Капітал» просили ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Від представника  ОСОБА_1   ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що усправі №201/87/22 було ухвалено рішення судів всіх інстанцій щодо відмови ТОВ «Вердикт Капітал» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Управління-служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради, про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності, визнання права на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет іпотеки. Предметом спору в зазначеній справі був той же об`єкт нерухомого майна: кв. АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 просив оскаржувану ухвалу залишити без змін та стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 20000 грн. У судовому засіданні доводи, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав та просив відмовити у її задоволенні. 
Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 
1). неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2). недоведеність обставин, що мають значення для справи;
3). порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки; позовна заява ТОВ «Вердикт Капітал» не містить конкретного принципу правової визначеності, чому було вже надану належну правову оцінку судами та ухвалено законні рішення в спорі між тими самими сторонами з тим самим предметом спору.
Право позивача на іпотеку не оспорюється, що підтверджено остаточними рішеннями судів у справі №201/405/13-ц від 05 серпня 2015 року та 27 липня 2021 року та рішення, що набрало законної сили у справі №201/87/22. Пред`явлення ж тих самих позовних вимог щодо того самого предмету іпотеки порушує принцип правової визначеності, а саме фактичний перегляд остаточного рішення суду з метою повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. На момент отримання прав кредитора позивачем існувало рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року у справі № 201/405/13-ц, яке набрало законної сили, яким у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «Платинум Банк» за кредитним договором №43.840.07.03 від 04 червня 2007 року у розмірі 7 641 487.14 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки – спірне нерухоме майно. Однак зазначене рішення суду не пред`являлось до виконання попереднім кредитором – ПАТ «Платинум Банк» з 2015 року, натомість в 2020 році було відступлено право вимоги заборгованості новому кредитору – ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі за договорами забезпечення виконання зобов`язання (договором іпотеки). «Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.» - ч. 2 ст. 55 ЦПК України.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю рішення суду , яке набрало законної сили у справі між тими ж сторонами, про той же предмет спору і з тих же підстав.
Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Відповідно до рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу «res judicata», тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 619/4837/21.
У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.
Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.
Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.
Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.
Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.
Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.
Отже, чинне процесуальне законодавство України не дозволяє подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є постановлене судове рішення, адже це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили. Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав свідчитиме про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Водночас закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України можливе лише за умови, якщо є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за наслідками вирішення позову, що є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.
Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 705/2978/22.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня2023 року у справі № 201/10786/21.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
У справі, що переглядається сторонами є позивач ТОВ « Вердикт Капітал», відповідач  ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
Даний позов обґрунтований тим, що 04 червня 2007 року між ЗАТ «Агробанк» і ОСОБА_4 укладено договір про надання кредитної лінії №43.840.07.03 з лімітом кредитування 408613,00 дол. США. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ЗАТ «Агробанк» і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №43.840.07.03.1, згідно п.1.2. якого, предметом даного договору є квартира АДРЕСА_1 . Однак, право вимоги за Договором про надання кредитної лінії №43.840.07.03 від 04.06.2007 року та Іпотечним договором №43.840.07.03.1 від 04.06.2007 року було передане новому кредитору згідно договору відступлення права вимоги №20110712/1-Г від 12.07.2011 року та договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 12.07.2011 року, що укладені між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «Платинум Банк». У зв?язку з неналежним виконанням умов визначених договором про надання кредитної лінії №43.840.07.03 від 04.06.2007 року ПАТ «Платину Банк» 10.08.2012 року звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з відповідним позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однак, рішенням від 08.11.2013 року за позовом ПАТ «Платинум Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 та самостійними вимогами третьої особи ОСОБА_2 , що розглядалась паралельно в Дніпропетровському районному суді Дніпропетровської області, було визнано розірваним Іпотечний договір №43.840.07.03.1 від 04.06.2007 року та виключено запис про іпотеку зареєстрований за №11925032 від 05.12.2011 року з Державного реєстру іпотек стосовно квартири АДРЕСА_2 , іпотекодержателем якої є Новий кредитор ПАТ «Платину Банк».
Не погоджуючись з вказаним рішенням, новий кредитор ПАТ «Платинум Банк» звернувся до Апеляційного суду Дніпропетровської області з відповідною апеляційною скаргою поданою на рішення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 08.11.2013 року. За цей час ОСОБА_2 встигла отримати рішення Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 08.11.2013 року з відміткою, що набрало законної сили та звернутися до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, яка на підставі вказаного рішення, 29.11.2013 року вилучила запис про обтяження нерухомого майна іпотекою стосовно квартири АДРЕСА_3 . Того ж дня, ОСОБА_2 здійснила продаж вказаної вище квартири, шляхом укладення з гр. ОСОБА_3 договору купівлі-продажу.
В свою чергу, ОСОБА_3 07.02.2014 року передала квартиру за АДРЕСА_4 , в іпотеку третій особі згідно договору іпотеки від 07.02.2014 року реєстраційний №216 в якості виконання зобов?язання в розмірі 3000000,00 гривень. За таких обставин, на квартиру за АДРЕСА_3 було ряд обтяжень, серед яких заборона на нерухоме майно та іпотека.
За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна 349775009 від 14.12.2015 року зазначається, що нерухоме майно, саме квартиру АДРЕСА_3 , іпотекодержателем якої є ПАТ «Платинум Банк», 08.12.2015 року була вдруге реалізована. Відчуження вказаного нерухомого майна відбулось шляхом укладення 08.12.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Биковою І.В. серія та номер 1286 на бланках №785752, 785753. Таким чином, отримавши у власність спірне нерухоме майно, що є предметом іпотеки, ОСОБА_1 автоматично набув статусу іпотекодавця, у зв?язку з чим, має всі його права і несе всі його обов?язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Крім того, позивач вважає, що черговий власник нерухомого майна ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем з огляду на положення п. 25 постанови №5 пленуму ВССУ від 07.02.2014 року.
Заборгованість за кредитним договором №43.840.07.03 від 28.12.2012 року відповідно до рішення Банку від 15.04.2014 року в сумі 334420,27 грн визнана безнадійною, в зв?язку з чим нарахування відсотків та пені припинено. Станом на 02.10.2018 року заборгованість в сумі 334420,27 грн. обліковується на рахунку безнадійної заборгованості. Станом на 02.10.2018 заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 334 420,27 доларів США. Всього борг за кредитним договором №43.840.07.03 від 28.12.2012 року станом на 02.10.2018 рік за курсом НБУ на дату розрахунку складає 9434891,06 грн. Відповідно до рішення Банку від 15.04.2014 року заборгованість в розмірі 334420 доларів США 27 центів визнана безнадійною, 15.04.2014 року нарахування відсотків та пені припинено. Загальна початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації встановлюється в розмірі - 2476196,00 грн.
Тому, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за АДРЕСА_3 , загальною площею 218,9 кв.м. житловою - 130,7 кв. м., яка належить на праві власності новому власнику ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Биковою І.В. від 08.12.2015 року за реєстровим №1286, витягом №139888922 від 02.10.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрований 08.12.2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Биковою І.В., згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26862217, шляхом реалізації з публічних торгів за початковою ціною в розмірі - 2476196,00 грн., яка визначена п.1.2 Іпотечного договору, яка заставна вартість предмета іпотеки на момент укладення договору, в рахунок погашення безнадійної заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ “Платинум Банк” за Договором про надання кредитної лінії №43.840.07.03 від 04.06.2007 року, в сумі - 334420 доларів США 27 центів, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає суму в розмірі - 9434891,06 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі - 41768,70 грн (а.с. 3-7 т.1).
       Також матеріалами справи встановлено, що у цивільній справі № 201/87/22 позивачем є ТОВ «Вердікт Капітал», відповідачі, ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , в особі законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , Управління-служба у справах дітей Собороного району у м. Дніпрі ради.
ТОВ «Вердикт Капітал» у справі № 201/87/22 просило суд: визнати недійсним договір дарування квартири, укладений 05 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , пов`язаний із відчуженням квартири АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна – квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , власниками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , які були утворені в результаті незаконного поділу предмета іпотеки; визнати за іпотекодержателем ТОВ «Вердикт Капітал» право на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_1 , іпотекодавцем якого є ОСОБА_1 ; в рахунок погашення забезпеченої предметом іпотеки заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором, яка встановлена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/3902/13-ц, звернути стягнення на зазначений предмет іпотеки, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Колегія суддів наголошує на тому, що предметом позову у справі №201/12349/18 є лише звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за АДРЕСА_3 , загальною площею 218,9 кв.м. житловою - 130,7 кв. м., яка належить на праві власності новому власнику ОСОБА_1 .
Разом з тим, предметом позову у справі №201/87/22, крім звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , є ще декілька вимог, а саме: визнання недійсним договір дарування квартири, укладеного 05.06.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , пов`язаний із відчуженням квартири АДРЕСА_3 ; скасування державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна – квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , власниками яких є ОСОБА_6 та ОСОБА_6 , які були утворені в результаті незаконного поділу предмета іпотеки; визнання за іпотекодержателем ТОВ «Вердикт капітал» право на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3 , іпотекодавцем якого являється ОСОБА_1 .
Крім того, місцевий суд не звернув увагу, що сторони у справі №201/12349/18 та справі №201/87/22 не є повністю тотожними.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з частинами третьою статті 258 ЦПК України розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.
Апеляційний суд встановив, що уцивільній справі № 201/87/22 рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року ухвалено остаточне судове рішення, яким Постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 вересня 2023 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року скасовано, залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року.
Колегія звертає увагу, що, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Отже, виходячи з наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував наведені обставини, з огляду на що зробив передчасний висновок про закриття провадження в справі, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до правосуддя.
Колегія суддів вважає, що зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року про закриття провадження скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 14 березня 2024 року.

Головуючий-суддя                                                                 О. В. Халаджи