ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/481/24 Справа № 203/2607/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Петешенкової М.Ю.,
суддів Городничої В.С., Лопатіної М.Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MR14GA00000024, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 24200 доларів США на строк до 20 червня 2017 року. 
18 березня 2016 року було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої було змінено валюту кредиту з долару США на гривню. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором було укладено договір поруки із ОСОБА_2 , яка за умовами договору несе солідарну відповідальність із боржником. 
Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, в зв`язку із чим станом на 14 квітня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 100426,76 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 83064,98 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 17361,78 грн., яку позивач просив стягнути із відповідачів. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2023 рокупозовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №MR14GA00000024 від 21 червні 2007 року, яка утворилась станом на 14 квітня 2023 року у розмірі 85078,27 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 83064,98 грн., заборгованості по процентам у розмірі 2013,29 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В іншій частині позову відмовлено
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за тілом кредиту та процентів нарахованих станом на 20 червня 2017 року, оскільки фактично отримані та використані останнім кошти що добровільному порядку не повернуті. Відмовляючи у задоволенні іншої частини вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходив із того, що вимоги є не доведеними належними та допустимими й достатніми доказами, оскільки на дату звернення банку до суду, а саме 15 травня 2023 року сплинув строк дії договору поруки та банком було пропущено встановлений частиною 4 статті 559 ЦК України строк для пред`явлення вимоги до поручителя, яка в силу наведених положень є припиненою.
Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що залишаючи без задоволення вимоги про стягнення заборгованості по процентам в іншій частині, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що процентна ставка була узгоджена сторонами за кредитним договором, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення вимог банку в цій частині. Вважав, що оскільки умовами договору встановлено кінцевий строк повернення кредиту саме до 24 вересня 2026 року, порука не може бути припинена на підставі положень частини 4 статті 559 ЦК України.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині залишених без задоволення вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в іншій частині, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Судом встановлено, що 21 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MR14GA00000024, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 24200 доларів США на строк до 20 червня 2017 року.
18 березня 2016 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якої змінено валюту кредиту з долару США на гривню.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 21 червня 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов`язалась відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання зобов`язань позичальника, як солідарних боржників.
За умоваи кредитного договору №MR14GA00000024 від 21 червня 2007 рок, кінцевий строк повернення кредиту встановлено, до 20 червня 2017 року.
Відповідно до умов п.12 договору поруки від 21 червня 2007 року сторонами було погоджено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту.
Свої зобов`язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, в зв`язку із чим станом на 14 квітня 2023 року, згідно наданого розрахунку, утворилась заборгованість у розмірі 100426,76 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 83064,98 грн., заборгованість за процентами у розмірі 17361,78 грн. 
Відповідно до частин 1,2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частин 1,2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
За умовами кредитного договору №MR14GA00000024 від 21 червня 2007 року, кінцевий строк повернення кредиту встановлено - 20 червня 2017 року.
Відповідно до умов п.12 договору поруки від 21 червня 2007 року сторонами було погоджено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту.
Таким чином, на дату звернення банку до суду першої інстанції, а саме 15 травня 2023 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку із позичальника та поручителя, строк дії договору поруки сплив та банком пропущено встановлений положеннями частини 4 статті 559 ЦК України строк для пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 , а порука останньої в силу наведених положень, є припиненою.
В зв`язку із вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в інший частині.
Колегія суддів погоджуєтться з висновками суду першої інстанціії, оскільки остаточний строк повернення кредиту та сплати процентів у договорі було встановлено до 20 червня 2017 року, банк мав право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами саме до цієї дати, а після цього на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, обов`язок доказування покладається на сторін.
Так, відповідно до приписів частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог в іншій частині, через їх недоведеність належними та допустимими доказами у справі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та дійшов невірного висновку суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в іншій частині, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Суддя: В.С.Городнича

М.Ю. Лопатіна