ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9671/22	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/21/24 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Костів О. З., Хома М. В., 
за участі секретаря - Панькевич Т.І. 
та сторін — позивача ОСОБА_1 , її представника адвоката Кметика Я.С., представника Тернопільського ліцею № 21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Грети адвоката Чудопалова Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/9671/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник — адвокат Кметик Ярослав Степанович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського ліцею № 21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети, Тернопільської обласної ради про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:
у липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Тернопільського ліцею № 21 - спеціалізована мистецька школа імені Ігоря Герети, Тернопільської обласної ради, у якому просить визнати незаконним та скасувати наказ директора Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети № 213-К від 28.08.2018 про звільнення її з роботи, поновити її на роботі в Тернопільській обласній експериментальній школі мистецтв імені Ігоря Герети стягнути з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.
В обґрунтування позову посилається на те, що вона працювала з 01.09.1999 по 30.08.2018 в Тернопільській обласній експериментальній школі мистецтв імені Ігоря Герети на посаді вчителя української та зарубіжної літератури. 28.03.2018 Тернопільська обласна рада ухвалила рішення № 930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради». 28.08.2018 наказом директора Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети № 213-К її звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із реорганізацією. Однак, постановою Верховного Суду від 08.06.2022 скасовано рішення Тернопільської обласної ради № 930 від 28.03.2018. Так як підстава для видачі наказу про звільнення (рішення Тернопільської обласної ради № 930 від 28.03.2018) скасоване, то й наказ про звільнення з роботи є незаконний. Про рішення Верховного Суду позивач дізналася лише 18.07.2022 з сайту Верховного Суду, а тому, вважає що строк на оскарження наказу про звільнення слід рахувати саме з цієї дати. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Тернопільського ліцею № 21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети, Тернопільської обласної ради про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди — відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Кметик Я.С. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що про порушення права ОСОБА_1 стало відомо лише 15 липня 2022 року після прийняття постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року, якою задоволено касаційну скаргу та скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким вирішено скасувати рішення восьмої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року № 930 “Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної школи І-ІІІ ступенів № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради”.
Вказані обставини не залежали від волі позивача, а прийняття Тернопільським окружним адміністративним судом рішення від 29 серпня 2018 року в справі № 819/707/18 про відмову ОСОБА_1 в задоволені її позову про визнання незаконним та скасування рішення Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року № 930 “Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети Тернопільської міської ради” унеможливило позивача звернутись до суду з позовом про поновлення на роботі, відтак, як на день звільнення ОСОБА_1 судом було встановлено законність рішення Тернопільської обласної ради № 930 від 28.03.2018 року, на підставі якого і було звільнено ОСОБА_1 з займаної нею посади в Тернопільській обласній експериментальній комплексній школі мистецтв імені Ігоря Герети.
Ураховуючи зазначене, апелянт вважає, що строк на звернення до суду нею був пропущений саме з поважних причин, які не залежали від її волі, а обставини, які були на час її звільнення унеможливлювати її звернення до суду з даним позовом.
Представник Тернопільського ліцею № 21 спеціалізована мистецька школа ім. Ігоря Герети адвокат Чудопалов Ю.Ю. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кметика Я.С., у якому зазначив, що суд першої інстанції у відповідності до вимог чинного законодавства визначив, що перебіг строку на оскарження незаконного звільнення становить 1 місяць і його перебіг розпочинається з дня отримання позивачем трудової книжки, і що для ОСОБА_1 даний строк закінчився у вересні 2019 року. Також у даному випадку не можна застосувати продовження такого строку, у зв`язку з введенням карантину, оскільки він був пропущений позивачем ще задовго до доповнення КЗпП України даною нормою.
Посилання ОСОБА_1 на те, що на момент її звільнення у задоволенні позову по справі № 819/707/18 судом першої інстанції було відмовлено, і нею по суті було прийняте рішення очікувати остаточне рішення по даній справі не може бути поважною причиною пропуску строку, оскільки саме у спорах щодо звільнення перебіг строку звернення до суду пов`язаний виключно з датою ознайомлення з наказом про звільнення або днем вручення копії трудової книжки, а не днем коли особа дізналась про порушення свого права.
Розгляд в адміністративному судочинстві справи, якою оскаржується підстава винесення наказу про звільнення також не є обставинами, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду позивача.
У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Кметик Я.С. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених в ній.
Представник Тернопільського ліцею № 21 спеціалізованої мистецької школи імені Ігоря Герети адвокат Чудопалов Ю.Ю.        у судовому засіданні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кметика Я.С. не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.
Представник Тернопільської обласної ради у судове засідання не з`явився і повідомили причин неявки, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить надіслана на їх електронну адресу, зазначену в матеріалах справи, судову повістку.
Днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи (пункт 2 частина 8 статті 128 ЦПК України).
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.1992 по 30.08.2018 працювала в Тернопільській обласній експериментальній школі мистецтв імені Ігоря Герети на посаді вчителя української та зарубіжної літератури, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 01.09.1999 (а.с. 6-7).
Рішенням восьмої сесії Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року № 930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети Тернопільської міської ради», реорганізовано Тернопільську обласну експериментальну комплексну школу мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради шляхом злиття та створення спеціалізованої комплексної школи мистецтв імені І.Герети. (а.с. 10-11).
Відповідно до наказу директора Тернопільської обласної експериментальної школи мистецтв імені Ігоря Герети № 213-К від 28.08.2018 ОСОБА_1 з 30.08.2018 звільнено з посади вчителя української та зарубіжної літератури на підставі п. 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із реорганізацією шляхом злиття вищевказаних двох навчальних закладів. У якості підстави наказу вказано рішення Тернопільської обласної ради № 930 від 28.03.2018 (а.с.5).
Із наказом ОСОБА_1 ознайомилась 30.08.2018, що підтверджено особистим підписом позивача на копії наказу, а також не заперечується представником позивача.
Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 819/707/18 скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 9 квітня 2019 року, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення восьмої сесії шостого скликання Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року №930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети Тернопільської міської ради». 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстава для видачі оспорюваного наказу, а саме рішення Тернопільської обласної ради № 930 від 28.03.2018 постановою ВС від 08.06.2022 скасоване, відповідно й наказ про звільнення є таким, що винесений без законної підстави. Проте ОСОБА_1 звернулась до суду з приводу незаконного її звільнення із пропуском місячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору про поновлення на роботі, який розпочався 30.08.2018 (день ознайомлення позивача із наказом про звільнення), та відсутністю поважних причин для його поновлення. Оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку є похідною від вимоги про поновлення на роботі, тому у її задоволенні суд також відмовив. Також, з цих ж підстав, суд відмовив ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Пунктом першим статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Згідно із ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Пунктом 4 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 “Про практику розгляду судами трудових спорів” передбачено, що встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.
Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору і такий строк, у разі його пропуску з поважних причин, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поряд з цим, вказаною нормою трудового законодавства не визначено переліку причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору та їх поважності, оскільки така обставина визначається в кожному випадку окремо, залежно від конкретних обставин.
Безумовним є те, що поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, слід визнавати ті причини, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення особи до суду та які підтверджені належними й допустимими доказами.
Отже, підстави пропуску строку, визначеного статті 233 КЗпП України, можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивнішими перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність таких об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою Верховного Суду від 08.06.2022 рішення восьмої сесії Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року № 930 «Про реорганізацію шляхом злиття Тернопільської обласної експериментальної комплексної школи мистецтв імені Ігоря Герети та Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №21 Тернопільської міської ради Тернопільської області у спеціалізовану комплексну школу мистецтв імені І.Герети Тернопільської міської ради» скасовано, тому наказ про звільнення позивача з роботи у зв`язку з реорганізацією навчального закладу є таким, що винесений без законної підстави.
Даний факт і не заперечив у судовому засіданні представник відповідача, проте просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску строку без поважних причин звернення до суду із заявленими вимогами. 
Як вбачається з матеріалів справи, що копія наказу про звільнення і трудова книжка вручені позивачці 30.08.2018 року, у суд з даним позовом ОСОБА_1 звернулася 29.07.2022. 
Отже, ОСОБА_1 пропущено встановлений трудовим законодавством строк для звернення до суду більш ніж на 3 роки 11 місяців і судом не встановлено поважних причин пропуску такого строку, тому судом вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв"язку з пропуском позивачем строку звернення в суд.
Доводи заявника в апеляційній скарги про те, що вона дізналася про незаконність наказу про її звільнення лише 15 липня 2022 року, тобто після ухвалення Верховним Судом 08.06.2022 постанови про скасування рішення обласної ради, а до того часу вважала своє звільнення законним, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки вказана обставина не свідчать про наявність обставин, які б об`єктивно перешкоджали позивачці, як звільненому працівнику, в реалізації її права на оскарження рішення роботодавця щодо її звільнення в місячний строк.
Також не заслуговують на увагу доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Кметика Я.С. про те, що звернення ОСОБА_1 з позовом про поновлення на роботі до визнання незаконним рішення восьмої сесії Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року №930 було б завідомо безпідставним, оскільки протягом визначеного ч.1 ст. 233 КЗпП України строку для звернення ОСОБА_1 в суд рішення восьмої сесії Тернопільської обласної ради від 28 березня 2018 року №930 було чинним, так як суди першої та апеляційної інстанцій у справі №819/707/18 відмовили у скасуванні зазначеного рішення обласної ради, тому ОСОБА_1 об"єктивно була вимушена очікувати результат розгляду цієї справи Верховним Судом, з огляду на те, що статтею 233 КЗпП України початок перебігу строку для звернення в суд у справах про звільнення пов"язано з виключно з моментом отримання копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки. Судом не встановлено поважних причин, з яких позивач не міг звернутись до суду у визначений законом строк, а в подальшому відповідно до процесуальних норм вирішувати питання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, чи використовувати інші передбачені цивільним процесуальним кодексом можливості для врахування судом при вирішенні справи про поновлення його на роботі постанови Верховного Суду у справі №819/707/18. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою без поважних на те причин пропущено встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, підстав для визнання строку пропущеним з поважних причин судом не встановлено.
Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягується тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язаної вимоги.
Оскільки вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу безпосередньо залежить від вирішення вимоги про поновлення позивачки на роботі, така вимога є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволені даних вимог також.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кметика Я.С. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кметика Ярослава Степановича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.
       
Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Повний текст судового рішення виготовлений 29 січня 2024 року.

Головуюча                                                                         Н.М. Храпак

Судді:                                                                         О.З. Костів

                                                                                       М.В. Хома