ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року	Львів	Справа № 260/8787/23 пров. № А/857/3685/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року, головуючий суддя – Маєцька Н.Д., ухвалене у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Закарпатській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, щодо не зарахування в повному обсязі (повні календарні роки) до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи за 1975-1976, 1981, 1983-1984, 1988-1989, 1991- 1992, 1994-1995 роки, а також 1972, 1973-1974, 1977-1978, 1980, 1982, 1985-1987, 1993, 1995-1997, 1999 роки за фактичною тривалістю в колгоспі імені Леніна, КСП Дружби народів Виноградівського району Закарпатської області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 в повному обсязі періоди роботи за 1975-1976, 1981, 1983-1984, 1988-1989, 1991-1992, 1994-1995 роки, а також 1972, 1973-1974, 1977-1978, 1980, 1982, 1985-1987, 1993, 1995-1997, 1999 роки за фактичною тривалістю в колгоспі імені Леніна, КСП Дружби народів Виноградівського району Закарпатської області та здійснити повторний перерахунок раніше призначеної пенсії згідно рішення № 072250000492 від 01.03.2023 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що до стажу роботи позивача для призначення пенсії не було враховано всі періоди роботи в колгоспі «Дружба народів», які підтверджуються відомостями, що містяться в трудовій книжці колгоспника №37 від 27.01.1984 року. Позивач вважав, що дії органу Пенсійного фонду щодо неврахування в повному обсязі стажу роботи, порушують його право на отримання пенсії у належному розмірі, а тому звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо не зарахування в повному обсязі (повні календарні роки) до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи за 1975-1976, 1981, 1983-1984, 1988-1989, 1991-1992, 1994-1995 роки, в колгоспі імені Леніна, КСП Дружби народів Виноградівського району Закарпатської області; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 в повному обсязі (повні календарні роки) періоди роботи за 1975-1976, 1981, 1983-1984, 1988-1989, 1991-1992, 1994-1995 роки, в колгоспі імені Леніна, КСП Дружби народів Виноградівського району Закарпатської області та здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії з 01.03.2023 року; в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що до страхового стажу позивача враховано всі періоди роботи згідно документів, які були подані до заяви на призначення пенсії. Загальний страховий стаж позивача становить 18 років 6 місяців 19 днів. Крім того, зазначає, що законодавством не передбачалося обліку робочого часу в грошових одиницях.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як отримувач пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05.10.2021 року. З 01.03.2023 року позивачу було здійснено перерахунок пенсії.  
06 жовтня 2023 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, відповідно до якого просив надати інформацію про періоди роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Дружба народів», які були зараховані до загального та страхового стажу при призначенні пенсії та які періоди (роки) не були зараховані та у зв`язку із чим.    
На запит представника позивача відповідач листом від 10.10.2023 року повідомив, що  до страхового стажу зараховано: період роботи в колгоспі «Дружба народів» з 04.10.1972 року по 15.10.1999 року відповідно до вироблених вихододнів, згідно довідок № 35, 36 від 09.10.2018 року, виданих трудовим архівом Вербовецької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області; період проходження військової служби з 23.05.1978 року по 19.05.1980 року, згідно довідки №528 від 23.09.2021 року; період ведення підприємницької діяльності з 01.08.2017 року по 31.01.2019 року, згідно даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу.
Позивач вважаючи, що до стажу роботи не було враховано всі періоди роботи в колгоспі «Дружба народів», які підтверджуються відомостями трудової книжки колгоспника, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що трудовою книжкою позивача підтверджується виконання останнім встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві за вказані вище періоди. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, підтвердження стажу роботи для призначення пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
З матеріалів справи, зокрема записів трудової книжки колгоспника №37 від 27.01.1984 року слідує, що позивачем за 1975 рік відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців відповідачем зараховано до страхового стажу 8 місяців. За 1976 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 9 місяців 3 дні. За 1981 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 10 місяців 12 днів. За 1983 позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 10 місяців 29 днів. За 1984 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 11 місяців 6 днів. За 1988 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 10 місяців. За 1989 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 11 місяців 14 днів. За 1991 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 9 місяців 7 днів. За 1992 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 9 місяців 8 днів. За 1994 рік позивачем відпрацьовано повний рік, однак замість 12 місяців зараховано 6 місяців 3 дні.
Щодо 1995 року, то в трудовій книжці позивача є запис про поважність причин невиконання мінімуму трудової участі у громадському господарстві та зазначено – «1995 рік зарахувати. Рішення загальних зборів від 08.02.1996 року Пр.№1». Тобто такий період підлягає зарахуванню, як за повний календарний рік, замість зарахованих відповідачем 4 місяців 1 дня.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що трудовою книжкою позивача підтверджується виконання останнім встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві за вказані вище періоди, при цьому дані трудової книжки позивача не містять неправдиві або недостовірні відомості.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
В частині відмовлених позовних вимог апеляційна скарга не містить доводів протиправності оскарженого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 січня 2024 року у справі №260/8787/23 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич