ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 711/7103/21		
Провадження № 22-ц/821/147/24		
Категорія: 308020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Гончар Н.І., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач: Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представник ОСОБА_1 : адвокат Дрига Людмила Вікторівна,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1  - адвоката Дриги Людмили Вікторівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2023року (ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. в приміщенніПридніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення суду виготовлено 09 жовтня 2023 року) у цивільній справі за позовом ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, - 

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

02 листопада 2021 року ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» на підставі відповідної ліцензії забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у м. Черкаси.
Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в буд. АДРЕСА_1 здійснюється ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ».
Оскільки у вказаному будинку встановлений лічильник загального обліку теплопостачання, споживачі оплачують послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об`єму) квартири. 
Позивач вказує, що в квартирі АДРЕСА_1 встановлений лічильник гарячого водопостачання, тому згідно п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документу (розрахункової книжки, платіжної квитанції) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Згідно відповіді на адвокатський запит Плахи О.В. № 19155-01-10 від 02.09.2021, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , з 18.12.1987 по теперішній час, ОСОБА_5 з 23.08.1991 по теперішній час, ОСОБА_3 , з 10.03.2006 по теперішній час. 
Позивач вказує, що починаючи з січня 2013 року, відповідачі своєчасно та у повному обсязі не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також не здійснювали сплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води згідно зі ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та згідно рішення Черкаського міськвиконкому № 1021 від 17.09.2019 року, внаслідок чого у них утворилась заборгованість , яка станом на 01.09.2021 складає 73 757,57 грн. 
Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачам нараховані 3% річних від простроченої суми боргу та інфляційна складова боргу. Розмір 3 % річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни позову становить 8 805,03 грн. Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни позову становить 28 422,67 грн.
Враховуючи вищенаведене, ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» остаточно просило суд постановити судове рішення, яким стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески у розмірі 73 757,57 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 28 422,67 грн та 3% річних у розмірі 8 805,03 грн, а всього 110 985,27 грн., а також понесені позивачем судові витрати. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2023 року позовні вимоги - задоволено.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і внески станом на 01.09.2021 в сумі 73 757,57 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 28 422,67 грн та 3 % річних у розмірі 8 805,03 грн, а всього 110 985,27 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі ВП «Черкаська ТЕЦ» судовий збір у розмірі 2 270 грн., тобто по 1135 грн. з кожного.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки відповідачами оплата за надані їм послуги з централізованого опалення вносилася лише періодично та не в достатній мірі, тому відбулося переривання строку позовної давності.
Судом встановлено, що відповідачі на час звернення до суду зареєстровані за вказаною адресою, жодних повідомлень про зміну місця проживання позивачу не надходило, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на час розгляду справи не розірваний та є чинним, а тому відповідачі мають нести солідарний обов`язок по сплаті наданих житлово-комунальних послуг.
На думку суду, розрахунок позивача інфляційних втрат та 3 % річних, що містяться у матеріалах справи є вірним та таким, що підлягає до задоволення.
Суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтвердженими доказами, дослідженими в судовому засіданні, враховуючи доводи та докази, на які посилалися відповідачі, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 24 листопада 2023 року, представник  ОСОБА_1 - адвокат Дрига Л.В. вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, просила рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2023 року змінити та ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 44 830,13 , 4 170,87 грн - інфляційні та 1 939,74 грн - 3% річних солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що скаржник не погоджується нарахованою сумою боргу та застосування процентної ставки (пільги) ОСОБА_1 , так як вона є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС 1 категорії та має ІІ групу інвалідності, тож має пільги на сплату комунальних послуг на 50%, проте судом під час розгляду справи не було враховано обставини, на які посилалася адвокат Кучер Ю.В. та рішення Черкаського апеляційного суду по аналогічній справі № 712/12230/21.
Просить застосувати до заборгованості строк позовної давності.
       Вказує, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку наявним у справі доказам з урахуванням всіх обставин у справі, не вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, не застосував строки позовної давності.
       На думку скаржника, суд не застосував строки позовної давності та не врахував позицію Верховного Суду, яка викладена в п. 46 постанови від 07.07.2020 у справі № 712/8916/1, відповідно до якої , якщо заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісячно, то перебіг позовної давності слід враховувати від кожного щомісячного платежу, а тому суд не врахував того, що строк позовної давності стосовно заборгованості за період з серпня 2015 по вересень 2019 є таким, що сплив.
Враховуючи позицію Верховного Суду, строк нарахування боргу за житлово-комунальні послуги нараховуються за три роки , а саме від дати подання позовної заяви 02.11.2021 по 02.11.2018.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи 

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Черкаське хімволокно», в особі ВП «Черкаська ТЕЦ», на підставі відповідної ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №374 від 30.11.2012, забезпечує тепловою енергією населення, організації та підприємства всіх форм власності у місті Черкаси.
За адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані дотепер ОСОБА_1 з 18.12.1987, ОСОБА_2 з 18.12.1987, ОСОБА_5 з 23.08.1991, ОСОБА_3 з 10.03.2006 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (неповнолітня на час звернення до суду), що підтверджено відомостями Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 02.09.2021 та перевірено судом у порядку ст. 187 ЦПК України.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть № 2571, що вбачається з листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07.06.2023.
24 квітня 2017 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 9209/3 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який є чинним.
За вказаною вище адресою відповідачі отримують послуги з теплопостачання від ВП «Черкаська ТЕЦ», відкритий о/р 30723045, але ухиляються від перерахування щомісячної оплати за опалення та внесків, про що свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Згідно з розрахунком Черкаської ТЕЦ, заборгованість відповідачів по оплаті за послуги з централізованого опалення та внесків з січня 2013 року станом на 01.09.2021 становить 73757,57 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду 

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Дриги Л.В.  підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відносини з постачання теплової енергії регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відповідними положеннями ЦК України.
Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (п.2 ч.1 ст. 5 цього Закону України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Відповідно до статті 13 цього Законом України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 07.06.2018, в редакції, що чинна з 09.06.2018, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Згідно частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Надані позивачем докази підтверджують, що відповідачінн користувалися послугами, наданими позивачем, проте, в період з січня 2013 року по 01.09.2021 року останніми не оплачені належним чином, тобто боржники допустили прострочення виконання зобов`язання.
З листа-розрахунку о/р 30723045 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за період з 01.01.2013 року по 01.09.2021 року відповідачі мають заборгованість перед ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» за надані їм послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в загальній сумі 73 757,57 грн (том 1, а.с. 6). 
У апеляційній скарзі адвокат вказує, що відповідачі погоджується із тим, що позивач довів факт надання ним у їх квартиру комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що ними не заперечується, проте визнається борг не на всю суму заявлених позовних вимог із посиланням на необхідність застосування позовної давності, згідно п. 46 постанови Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.
Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів виходить із наступного.
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Згідно статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Частиною першою статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №663/2070/15-ц.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, встановивши, що відповідачами оплата за надані їм послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання вносилася лише періодично та  в більших обсягах ніж нарахування, в травні 2014 року, в березні 2017 року, в травні 2017 року, в травні 2020 року, в травні 2021 року. Таким чином, як вбачається із розрахунку заборгованості по О/Р № 30723045, відповідачі частково, але не у повному обсязі здійснювали оплату наданих позивачем послуг за теплопостачання та гаряче водопостачання. 
       Платежі, які вносилися після 02.11.2018 (по теплу) та після 02.11.2018 (по воді), вносилися в більшому розмірі, ніж нарахування, що свідчить про визнання відповідачами існуючої заборгованості за надані послуги, тобто вказані платежі переривали строки позовної давності. 
Платежі, які вносилися відповідачами до 02.11.2018 (по теплу) та до 02.11.2018 (по воді) були меншими, ніж нарахування до оплати, тому вони не переривали строк позовної давності. Таким чином, останні платежі, які переривали строк позовної давності, були сплачені відповідачами по теплу - у червні 2020 року на суму 268,42 грн при нарахуванні до оплати 0 грн, по воді - у липні 2020 року на суму 258,15 грн при нарахуванні до оплати - 10,14 грн, у вересні 2020 року на суму 975,72 грн при нарахуванні до оплати 0 грн, у жовтні 2020 на суму 1170,16 грн при нарахуванні до оплати 0 грн, по воді у липні 2020 на суму 258,15 грн при нарахуванні до оплати 10,14 грн, тому, відповідно, з цього часу, і необхідно здійснювати відлік позовної давності по кожній із наданих послуг, як правильно зазначила в апеляційній скарзі представник апелянта.
Також є слушними посилання представника відповідача на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в п.46 постанови в справі 712/8916/17 від 07.07.2020 року, відповідно до якої оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, а тому строк позовної давності щодо заборгованості за період з серпня 2015 по вересень 2019 є таким, що сплив.
Тобто, позов про стягнення заборгованості за попередні періоди (по періодичним платежами, позовна давність за якими переривалась на думку представника позивача, починаючи з серпня 2015 року), повинен бути поданий в межах трьох річного терміну щодо кожного чергового платежу. Проте, за період з серпня 2015 по вересень 2019 року позивач з таким позовами не звертався.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 686/23170/19 (провадження № 61-13802св21) вказано, що «тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах самої позовної давності».
Водночас, позивач звернувся із позовом до суду лише 02 листопада 2021 року, тобто поза межами позовної давності.
Вищевикладене суд першої інстанції належним чином не врахував, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі.
Перевіривши надані скаржником розрахунки, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідачів у солідарному порядку підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у розмірі 44 830,13 грн.
На вказану суму боргу за вимогами позивача слід нарахувати за три роки інфляційні втратита 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. Так інфляційні втрати складатимуть 4 170,87 грн, а 3 % річних - 1 939,74 грн.
Враховуючи вищевикладене, рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 03 жовтня 2023 у даній справі слід змінити, зазначивши, що до стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 44 830,13 грн, 4 170,87 грн - інфляційні втрати та 1 939,74 грн - 3 % річних , відмовивши в задоволенні решти вимог у зв`язку з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;   3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції постановлене із порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Дриги Л.В. та зміни рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст. 141 ЦПК України).
Так, на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог у справі (на 45,90 %) з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кожного на користь позивача пропорційно до задоволеної частки вимог має бути стягнуто по 520,97 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 258, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Дриги Людмили Вікторівни- задовольнити.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 жовтня 2023року змінити, зазначивши, що до стягнення в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і внесків в сумі 44 830,13 грн.; 4 170,87 грн. - інфляційні втрати та 1 939,74 грн. - 3 % річних, відмовивши в задоволенні решти вимог у зв`язку з застосуванням наслідків спливу строків позовної давності.
Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції по 520,97 грн. з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча                          О.В. Карпенко

Судді                 Н.І. Гончар

               Л.І. Василенко