ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/753/24 Справа № 243/549/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/549/22 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії, з апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Воронкова Д.В., -
ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії.
Свої вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після її смерті залишилась спадщина у виді недоотриманої пенсії та він, як спадкоємець першої черги, прийняв спадщину. На підставі наявних документів, приватним нотаріусом позивачеві видане свідоцтво про право на спадщину на недоотриману пенсію у сумі 73 409,87 грн. Позивач звернулася до відповідача з питання виплати пенсії та 28.08.2021 отримала відповідь, що недоотримана пенсія буде виплачена за наявності відповідного фінансування на зазначені цілі. 06.10.2021 року, на чергове звернення позивача, була отримана аналогічна відповідь. У грудні 2021 року в особистому кабінеті Порталу електронних послуг ПФУ позивач отримала рішення про відмову у оформленні та виплаті недоотриманої пенсії від 29.09.2021 року, яке мотивоване тим, що, оскільки матір позивача не отримувала пенсію з 01.03.2016 по 31.05.2018 року, а спадкоємець звернулась до управління з заявою про виплату недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 , тільки 27.07.2021 року, суми пенсії, що підлягають виплаті, відсутні. 
Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, посилаючись на положення ст.ст.328, 1216, 1218, 1227 ЦК України та ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначаючи, що законодавством не визначено строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів, та зауважуючи, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
Посилаючись на порушення свої прав, позивач просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у оформленні та виплаті недоотриманої пенсії після смерті ОСОБА_2 та зобов`язати відповідача виплатити на її користь недоотриману пенсію матері в розмірі 73409,87 грн та стягнути судові витрати по справі. 

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково – зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, виплатити ОСОБА_1 набуту в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію матері позивача ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 73409 грн 87 коп.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Атаманчук Наталія Сергіївна, до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії в частині визнання дій відповідача протиправними, - закрито.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог ухваливши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до статті 46 Закону України №1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Проте померлій ОСОБА_2 пенсійні виплати не нараховувались з 01.04.2016, про що свідчить аналітика нарахувань з ІКІС ПФУ «Підсистема призначення та виплати пенсій». 
Розмір недоотриманої пенсії має розраховуватися за період відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р., яка передбачає виплату недоотриманої пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. 21.07.2021 року із заявою щодо виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 звернулася позивач. За результатом розгляду наданих документів відповідач 29.09.2021 року прийняв рішення №6891/18-16, яким було відмовлено у оформленні та виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю сум пенсій, що підлягають виплаті відповідно до вимог ч.1 ст.46 Закону №1058.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж затри роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину, що узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду. Рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки воно ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини справи, а також судом враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Просила суд, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить скасувати як незаконне рішення суду лише в частині задоволених позовних вимог. Таким чином, судове рішення в частині закриття провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишенню без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про смерть від 20 вересня 2019 р., актовий запис про смерть № 20, зафіксовано факт смерті ОСОБА_2 від 25.05.2018 року, про що 20.09.2029 року Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області складено відповідний актовий запис № 20 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Місце смерті спадкодавця – м. Красний Луч, Луганської області.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26.06.2020 року державним нотаріусом Приморської ДНК у м.Одеса, зареєстрованого в реєстрі за № 5-321, ОСОБА_1 отримала в порядку спадкування за законом після смерті  ОСОБА_2 спадщину, яка складається з недоотриманої спадкодавцем за життя пенсії в розмірі 73 409,87 грн, належність якої спадкодавцеві підтверджується довідкою № 353/05 від 09.01.2020 року, наданою Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області.
Листом ПФУ від 28.08.2021 року № 11416-10671/Є-15/8-0500/21 та № 14515-14641/Є-15/8-0500/21 від 06.10.2021 року було роз`яснено, що недоотримана пенсія ОСОБА_2 нарахована та буде виплачена за наявності відповідного фінансування на означені цілі.
Рішенням від 29.09.2021 року № 6891/18-16 ОСОБА_1 відмовлено у оформленні та виплаті недоотриманої пенсії ОСОБА_1 на підставі частини першої статті 46 Закону України № 1058.
Відповідно до аналітики нарахувань від 17.03.2023 року № 0500-0907-7/21905 з ІКІС ПФУ «підсистема призначення та виплати пенсій» пенсіонера ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 01.05.2018 року, в якому зазначено розмір пенсії 0,00 грн.
Згідно копії спадкової справи № 560с/2019 наданої 04.02.2022 року № 325с/01-16 на запит суду державним нотаріусом Приморської ДНК у м. Одеса, єдиним спадкоємцем щодо майна померлої ОСОБА_2 , є її дочка ОСОБА_1 ..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума невиплаченої пенсії померлої ОСОБА_2 складає 73 409,87 грн, яка увійшла до складу спадщини після її смерті та дана спадщина оформлена відповідно до законодавства України. Відповідач відмовляється виплатити пенсію, посилаючись на норми ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому позивачу повинна бути виплачена відповідачем недоотримана пенсія ОСОБА_2 у розмірі 73 409,87 грн, як майно, яке увійшло до складу спадщини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст.1216, 1217, 1218, ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно положень ст.1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Зазначена стаття регулює питання спадкування сум соціальних виплат, право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізоване. За своєю правовою природою право на одержання заробітної плати, пенсії та інших подібних виплат є суворо особистим, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті саме її матеріальне забезпечення. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати, безумовно, припиняються. Таким чином, у даній статті визначається подальша доля тільки тих платежів, право на які виникло за життя спадкодавця.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(надалі - Закон).
Статтею 52 Закону передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.
У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Зміст частини 3 ст.52 Закону також узгоджується зі змістом ст.1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Положення ч.ч.2, 3 ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини 1ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року по справі № 750/8819/19, від 23 вересня 2020 року по справі № 428/6685/19, від 23 лютого 2022 року по справі № 428/10113/20.
Прийнявши спадщину в установленому законом порядку, спадкоємець набув право на все майно, яке належало спадкодавцеві на час смерті, а тому відповідно до статті 1227 ЦК України він має право на її отримання.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі № 220/30/21, від 23 лютого 2022 року у справі № 428/10113/20.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 26.06.2020 року державним нотаріусом Приморської ДНК у м. Одеса, зареєстрованого в реєстрі за № 5-321, ОСОБА_1 отримала в порядку спадкування за законом після смерті  ОСОБА_2 спадщину, яка складається з недоотриманої спадкодавцем за життя пенсії в розмірі 73 409,87 грн, належність якої спадкодавцеві підтверджується довідкою № 353/05 від 09.01.2020 року, наданою Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області. 
Відповідач фактично не заперечує наявність заборгованості, однак зазначає що її виплата буде проведена пізніше, за умови виділення бюджетних коштів. Однак ним не враховано, що спадкоємець має право на спадкове майно з моменту відкриття спадщини, та його право не залежить від виділення коштів на відповідні виплати. Таким чином, відповідачем було порушено право позивача на спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: 

Повний текст постанови складений 17 січня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв